Справа № 380/16369/21
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Лєбєдєва Д.Ю.,

представника позивача Демчик О.І.,

представника відповідача Середяка Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові у порядку загального позовного провадження справу за позовом приватного підприємства «Нафтотермінал» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

встановив:

I. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов приватного підприємства «Нафтотермінал» , місцезнаходження: 82660, Львівська область, Сколівський район, смт.Славське, вул. Івана Франка, 14А (далі позивач або ПП "Нафтотермінал") до Головного управління ДПС у Львівській області , місцезнаходження: 79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35 (далі - відповідач), у якому позивач просить суд визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.05.2021 №2 та №2, якими до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції.

Позов обґрунтований тим, що податкові повідомлення-рішення №2 та №2 від 21.05.2021 (далі - спірні або оскаржувані рішення) є протиправними, оскільки приймаючи оскаржене рішення №2, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції, відповідач не підтвердив встановлення в ході перевірки факту здійснення ПП «Нафтотермінал» господарських операцій з реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку. Представник позивача зазначає, що при застосуванні до позивача штрафних (фінансових) санкцій оскарженим рішенням №2 відповідач не врахував, що відповідно до наказу Енергетичної митниці Держмитслужби від 17.02.2020 № 21 на території нафтобази за адресою: Рівненська обл., с. Нова Любомирка, вул. Нафтовиків, 2а створено митний склад M/0593/V/00, до якого входить один резервуар загальним об`ємом 2103,245 м. куб, що підтверджено Актом перевірки. Норми пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, які на думку відповідача, порушені чи будь-яка інша норма чинного законодавства не містять положень про можливість одночасної реєстрації резервуару як акцизного та митного складів.

05.11.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив, у якому останній проти позову заперечив повністю. Відзив обґрунтований тим, що спірні рішення є правомірними, а підстави для їх скасування відсутні. Посилається на те, що за результатами податкової перевірки позивача встановлено факт проведення інвентаризації від 20.04.2021, якою виявлено надлишки нафтопродуктів, котрі перевищують значення гранично допустимої похибки на вимірювальні прилади - 0,5%, а саме бензин марки А-92: надлишок становить 977,57 л за ціною 26,75 грн. за літр на загальну суму 26150,00 грн., дизельне паливо: надлишок становить 1348,82 л за ціною 23,90 грн на загальну суму 32236,80 грн. Ціни на пальне зазначені відповідно до даних офіційного сайту станом на 20.04.2021, згідно з якими проводиться реалізація пального з нафтобази ПП «Нафтотермінал» за адресою: Рівненська обл., с. Нова Любомирка, вул. Нафтовиків, 2а. Вказаним порушено п.12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Крім того, в ході перевірки встановлено що в резервуарі, тип РВС, серійний номер 8 ПП «Нафтотермінал» здійснюється отримання, зберігання, відпуск пального, який не включений до акцизного складу, уніфікований №1005337, тобто позивач здійснює операції з пальним у зазначеному резервуарі без реєстрації акцизного складу. Також представник відповідача вказує, що позивачем порушено п.230.1.3 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України, оскільки відповідно до бази даних ДПС України ПП «Нафтотермінал» було подано довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального №1005337 з порушенням термінів.

У запереченнях на заяву від 24.01.2022 відповідач просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, покликаючись на те, що заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатам послуг позивачу та часом витраченим адвокатом.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Рівненській області правом на подання пояснень щодо відзиву або позову не скористалася, що не перешкоджає розгляду ти вирішенню справи по суті за наявними матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив повністю, просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору явку представника не забезпечила, належним чином повідомлено про час, дату і місце його проведення, клопотань, пов`язаних із розглядом справи не подала.

II. Рух справи

Ухвалою від 04.10.2021 суддя відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в загальному позовному провадженні.

Ухвалою від 12.11.2021 суд залучив до участі у розгляді справи Головне управління ДПС у Рівненській області код ЄДРПОУ ВП 44070166, місцезнаходження: 33022 м. Рівне, вул. Відінська, 12 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою від 08.12.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

III. Фактичні обставини справи

Заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДПС у Рівненській області проведено фактичну перевірку ПП «Нафтотермінал» за адресою здійснення діяльності: Рівненська область, Рівненський район, с.Нова Любомирка, вул.Нафтовиків,2а з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 27.04.2021 № 2651/17-00-09-01/37278275 (далі акт від 27.04.2021 № 2651/17-00-09-01/37278275).

Перевіркою встановлено наступні порушення позивачем податкового законодавства:

- п.12 ст.3 Закону України №265/95-ВР від 06.07.1995 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями);

- пп. 230.1.2, пп.230.1.3 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями).

На підставі акта від 27.04.2021 № 2651/17-00-09-01/37278275 Головне управління ДПС у Львівській області прийняло податкові повідомлення-рішення №2 та №2 від 21.05.2021.

Зі змісту акта від 27.04.2021 № 2651/17-00-09-01/37278275 вбачається, що висновок щодо порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону України №265/95-ВР від 06.07.1995 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) зроблено у зв`язку зі встановленням за результатами інвентаризації від 20.04.2021 надлишків нафтопродуктів, які перевищують значення гранично допустимої похибки в загальній кількості 2 326,39л на загальну суму 58386,80 грн., а саме: бензин марки А-92 надлишок становить 977,57л по ціні 26,75 грн. на загальну суму 26150,00 грн.; дизельне паливо - надлишок становить 1348,82л по ціні 23,90 грн. на загальну суму 32232,80 грн. без супровідних облікових документів. Ціни на пальне зазначені відповідно до даних офіційного сайту станом на 20.04.2021, згідно з якими проводиться реалізація пального з нафтобази ПП «Нафтотермінал» за адресою: Рівненська обл., с.Нова Любомирка, вул. Нафтовиків, 2а.

Висновки акта від 27.04.2021 №2651/17-00-09-01/37278275 щодо порушення позивачем вимог підпункту 230.1.2, пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України обґрунтовано тим, що суб`єктом господарювання 30.09.2019 зареєстрована «Довідка про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри» (далі - Довідка розпорядника АС) реєстраційний №, де в таблиці №1 рядок 8 зазначаються резервуари, які знаходяться на акцизному складі, уніфікований №1005337, перелік яких зазначено таблиці на сторінці 4 акта від 27.04.2021 № 2651/17-00-09-01/37278275, серед яких у рядку 4 зазначено резервуар тип РВС, серійний номер 8, уніфікований номер резервуару 8/1005337 ємністю 2103,24 м куб.

Відповідно до реєстру підприємств, яким надано дозвіл на відкриття та експлуатацію митного складу, в суб`єкта господарювання наявний митний склад, а саме: реєстраційний номер M/0593/V/00, внесений до реєстру 18.02.2020 Наказом №21 від 17.02.2020, дозвіл видано ПП «Нафтотермінал», місцезнаходження митного складу: Рівненська обл., с.Нова Любомирка, вул. Нафтовиків, 2а, об`єм митного складу - резервуар 2103,25 м куб.

Суб`єктом господарювання 17.10.2020 зареєстровано коригуючу Довідку розпорядника АС реєстраційний №, де в таблиці №1 рядок 8 зазначається про виведення резервуару тип РВС, серійний номер 8, уніфікований номер резервуару 8/1005337 з експлуатації акцизного складу уніфікований №1005337.

Відповідно до наданих пояснень, зазначені вище операції пов`язані з тим, що позивач здійснює отримання пального у режимі митного складу, що підтверджено наданням копій вантажно-митних декларацій, та зазначене пальне зберігається в зазначеному вище резервуарі до моменту зміни митного режиму на інший.

В акті від 27.04.2021 №2651/17-00-09-01/37278275 зазначено, що ПП «Нафтотермінал» здійснює зберігання пального, яке знаходиться в режимі митного складу в резервуарі тип РВС, серійний номер 8, який виведений з експлуатації на акцизному складі уніфікований №1005337.

Станом на 26.04.2021 відповідно до баз даних ДПС України за адресою: Рівненська обл., с.Нова Любомирка, вул. Нафтовиків, 2а зареєстрований акцизний склад уніфікований №1005337, якому присвоєно ознаку 3 інший акцизний склад, де здійснює діяльність ПП «Нафтотермінал».

В ході перевірки виявлено, що в резервуарі: тип РВС, серійний номер 8 позивачем здійснюється отримання, зберігання, відпуск пального, який не включений до акцизного складу уніфікований №1005337. Тобто, на думку відповідача, ПП «Нафтотермінал» здійснює операції з пальним в резервуарі без реєстрації акцизного складу (ознака 4 митний ліцензійний склад), чим порушено вимоги підпункту 230.1.2 пункту 230 статті 230 Податкового кодексу України.

За висновками акта від 27.04.2021 №2651/17-00-09-01/37278275, відповідно до баз даних ДПС України ПП «Нафтотермінал» було подано довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального уніфікований №1005337 з порушенням термінів, про що зазначено в таблиці на сторінці 6 вказаного акта. Подання довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального з простроченням термінів є порушенням підпункту 230.1.3. пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України.

Рішенням про результати розгляду скарги ПП «Нафтотермінал» від 01.09.2021 №20038/6/99-00-06-03-02-06 ДПС України повідомлення-рішення №2 та №2 від 21.05.2021 залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України від 28.06.1991 №254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України.

Згідно з підпунктом 14.1.157 підпункту 14.1. статі 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Податкове повідомлення-рішення, серед іншого, містить суму та підставу для визначення (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або суму та підставу для зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або збільшення/зменшення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, та посилання на норми цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до яких здійснено їх розрахунок (підпункт 1 підпункту 58.1.1. пункту 58.1. статті 58 ПК України).

Таким чином, податкове повідомлення-рішення як акт індивідуальної дії породжує для платника податків зобов`язання щодо сплати грошового зобов`язання та повинно містити правову (юридичну) підставу прийняття такого рішення.

Перевіряючи оскаржувані рішення контролюючого органу на предмет відповідності критеріям правомірності, суд зазначає про наступне.

Так, суд здійснює перевірку юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржених рішень крізь призму положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Аналізуючи оскаржене рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003 вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

За наведених обставин суд вказує, що оцінка правомірності оскаржуваного рішення повинна надаватися із врахуванням того, до яких саме висновків дійшов орган податкового адміністрування, які саме докази (документи) досліджувалися контролюючим органом та чи кореспондують відповідні висновки відповідача обставинам, які об`єктивно можуть підтверджуватися дослідженими доказами у їх системному взаємозв`язку.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення №2 від 21.05.2021.

Зі змісту податкового повідомлення-рішення №2 вбачається, що підставою для його прийняття стало порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями, далі - Закон №265/95-ВР).

Як вбачається з преамбули Закону №265/95-ВР, згаданий Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Розрахунковою операцією, в розумінні вказаного Закону є приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця (стаття 2 Закону №265/95-ВР).

Пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР (в редакції, що діяла на час проведення фактичної перевірки позивача) визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Статтею 20 Закону №265/95-ВР дефіновано, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

З огляду на викладене, виходячи зі змісту наведених положень релевантного законодавства, визначальним для вирішення питання про застосування до суб`єкта господарювання фінансових санкцій є:

1) встановлення факту, що товар є не облікованим в установленому законом порядку;

2) встановлення факту реалізації відповідного товару.

Суд з`ясував, що основним видом економічної діяльності позивача є «складське господарство» (КВЕД 52.10.), що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

У вимірі спірних правовідносин суд зазначає, що контролюючим органом не встановлено факту реалізації позивачем товарів.

Матеріали справи не містять фіскальних чеків, будь-яких фото- чи відеоматеріалів на підтвердження продажу позивачем товару всупереч законодавчо запроваджених Законом №265/95-ВР обмежень.

Згідно з пунктом 85.6. статті 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Податковим органом не було складено відповідного акта, яким було би зафіксовано факт ненадання позивачем відповідних документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Висновки акта від 27.04.2021 №2651/17-00-09-01/37278275 про порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР обґрунтовані виявленням за результатами інвентаризації надлишків пального без супровідних облікових документів в загальній кількості 23265,39 л, що підтверджено актом інвентаризації «б/н від 20.04.2021».

Судом встановлено, що згідно з «Актом інвентаризації нафтопродуктів (нафти), які належать нижчезазначеним Поклажодавцям і перебувають на відповідальному зберіганні на ПП «Нафтотермінал» станом на 20.04.2021» (форма №30-НП) (актом інвентаризації «б/н від 20.04.2021), довідки про книжкові залишки нафтопродуктів (нафти) на СПММ Рівненська нафтобаза, с.Нова Любомирка, вул.Нафтовиків,2а (форма №22-НП) на підставі порівняння даних яких, зокрема, зроблено висновки про наявність надлишків нафтопродуктів, вбачається проведення інвентаризації нафти та/або нафтопродуктів, що належать суб`єктам господарювання, зазначених у наведених акті та довідці, та перебувають у позивача на відповідальному зберіганні.

Підпунктом 14.1.32. ПК України визначено, що відповідальне зберігання - господарська операція, що здійснюється платником податків і передбачає передачу згідно з договорами схову матеріальних цінностей на зберігання іншій фізичній чи юридичній особі без права використання у господарському обороті такої особи з подальшим поверненням таких матеріальних цінностей платнику податків без зміни якісних або кількісних характеристик.

Наведене спростовує твердження відповідача про здійснення ПП «Нафтотермінал» продажу нафтопродуктів, відображених в акті інвентаризації від 20.04.2021.

Суд враховує, що податковим органом не надано належних доказів, що підтверджуються визначення цін на пальне, зазначених в акті від 27.04.2021 №2651/17-00-09-01/37278275, на підставі яких відповідачем визначено розмір штрафних (фінансових) санкцій у податковому повідомленні-рішенні №2.

Враховуючи наведене вище в сукупності, суд висновує про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в аналізованій частині.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення №2 від 21.05.2021.

Застосовуючи податковим повідомленням-рішення №2 від 21.05.2021 штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 1000000,00 грн., відповідач виходив з того, зокрема, що в резервуарі: тип РВС, серійний номер 8 позивачем здійснюється отримання, зберігання, відпуск пального, який не включений до акцизного складу уніфікований №1005337. Тобто ПП «Нафтотермінал» здійснює операції з пальним в резервуарі без реєстрації акцизного складу (ознака 4 митний ліцензійний склад), що суперечить вимогам підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України.

На підставі наведеного податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 та пункту 12 підрозділу 5 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 №2628-VIII внесено зміни та доповнення, зокрема до статей 14, 212, 230, 232 Податкового кодексу України.

Зазначеними змінами, які набули чинності 01.07.2019, Податковий кодекс України доповнено поняттями акцизного складу пересувного і розпорядника акцизного складу пересувного, викладено у новій редакції поняття акцизного складу і розпорядника акцизного складу, розширено визначення платника акцизного податку, змінено порядок реєстрації та роботи акцизних складів, встановлено, що ведення обліку обсягу пального або спирту етилового здійснюється у Системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Відповідно до підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 Податкового кодексу України особи, які здійснюватимуть реалізацію пального або спирту етилового, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, постійних представництв, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, ПП «Нафтотермінал» є розпорядником акцизного складу (уніфіковані номери 1005337).

Відповідно до підпункту 14.1.6 статті 14 Податкового кодексу України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Згідно із підпунктом 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Відповідно до п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Підпунктом 230.1.2. пункту 230.1 статті 230 ПК України визначено, що платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Відповідно до пункту 12 підрозділу 5 розділу XX Податкового кодексу України, норми пункту 230.1 статті 230 цього Кодексу щодо обладнання акцизних складів, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками застосовуються з 1 січня 2017 року.

Зі змісту акта від 27.04.2021 № 2651/17-00-09-01/37278275 вбачається, що відповідно до вимог підпункту 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 ПК України позивач здійснює щоденне формування даних про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального в розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ХЗЕД у літрах, приведених до температури 15о С, з метою підтвердження обігу пального на акцизному складі уніфікований №1005337.

Відповідно до підпункту 213.3.3 пункту 213.3 статті 213 ПК України до операції з підакцизними товарами, які звільняються від оподаткування відносяться операції з ввезення підакцизних товарів (продукції) з-за меж митної території України на митну територію України, якщо при цьому згідно із законом не справляється податок на додану вартість у зв`язку з розміщенням товарів (продукції) у митних режимах: реімпорту, транзиту, тимчасового ввезення, митного складу, вільної митної зони, безмитної торгівлі, переробки на митній території, знищення або руйнування, відмови на користь держави. У разі порушення умов митних режимів, що передбачають повне або часткове звільнення від оподаткування, особа, відповідальна за дотримання режиму, зобов`язана обчислити та сплатити суму податкового зобов`язання. У разі коли в зазначених випадках митним законодавством України передбачається вимога щодо здійснення заходів гарантування, така вимога встановлюється і для цілей акцизного податку. Податок справляється, якщо в подальшому щодо таких товарів (продукції) виникають зобов`язання зі сплати податку на додану вартість.

Таким чином, пальне, поміщене в режим митного складу, звільняється від оподаткування акцизним податком, а операції з поміщення пального в режим митного складу не потребують складання та реєстрації акцизних накладних.

Згідно з пунктом 233.1. статті 233 ПК України при зіставленні здійснюється порівняння показників із системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового з показниками Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі щодо обсягів обігу та залишків пального у розрізі кодів згідно з УКТ ЗЕД (крім скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану, на які встановлено однакові ставки акцизного податку, для яких обсяги обігу та залишків пального підсумовуються та зіставляються загальним підсумком), акцизних складів та розпорядників акцизних складів.

Відповідно до пункту 233.4. статті 233 ПК України при зіставленні здійснюється порівняння показників із системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового та показників Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового щодо обсягів обігу спирту етилового у розрізі кодів згідно з УКТ ЗЕД, акцизних складів та розпорядників акцизних складів.

Пунктом 5 Порядку здійснення Державною податковою службою автоматичного зіставлення показників обсягів обігу та залишків пального, показників обсягів обігу спирту етилового, що затверджено Постановою Кабінетом Міністрів України від 12.08.200 №715 визначено, що під час проведення зіставлення використовуються такі показники:

1) із системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового:

обсяги пального/спирту етилового за отриманими акцизними накладними/розрахунками коригування (?АНаклОтр) та/або за заявками на поповнення обсягу залишку пального або спирту етилового (?ЗаявкиПоповн, ?КоригЗаявкиПоповн);

обсяги пального/спирту етилового за виданими акцизними накладними/розрахунками коригування (?АНаклВид, УВтрат);

ліміти пального/спирту етилового (?АНакл) на кінець звітного місяця за зареєстрованими документами, які складені не пізніше останнього дня місяця, за який проводиться зіставлення;

2) з Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників та рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі/Єдиного державного реєстру витратомірів - лічильників обсягу виробленого спирту етилового:

обсяги отриманого протягом звітного місяця пального/спирту етилового за щодобовими показниками;

обсяги реалізованого протягом звітного місяця пального/спирту етилового за щодобовими показниками;

залишки пального/спирту етилового на акцизному складі на 1 число місяця, що настає за звітним, за показниками зазначених реєстрів.

Відтак, при співставленні залишків пального не враховуються обсяги пального відповідно до ВМД або обсяги ввезеного та не розмитненого пального.

Крім того, судом встановлено, а сторонами по справі не заперечується, що відповідно до наказу Енергетичної митниці Держмитслужби від 17.02.2020 №21 на території нафтобази за адресою Рівненська обл., с. Нова Любомирка, вул. Нафтовиків, 2а створено митний склад M/0593/V/00. До складу МС входить один резервуар загальним об`ємом 2103,245 м. куб.

Згідно з статтею 121 Митного кодексу України митний склад (як митний режим) - це митний режим, відповідно до якого іноземні або українські товари зберігаються під митним контролем із умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 2 статті 424 Митного кодексу України дефіновано, що митний склад (як приміщення) - це відповідним чином облаштовані складське приміщення, резервуар, холодильна чи морозильна камера, критий чи відкритий майданчик, призначені для зберігання товарів під митним контролем.

Митний склад може бути закритого або відкритого типу.

Митний склад відкритого типу призначається для зберігання під митним контролем товарів, що переміщуються через митний кордон України згідно із зовнішньоекономічними договорами (контрактами), укладеними як утримувачем цього складу, так і будь-якими іншими особами (пункт 4 статті 424 Митного кодексу України).

Статтею 425 Митного кодексу України визначено правове регулювання взаємовідносин утримувача митного складу із іншими особами та митними органами, згідно якої взаємовідносини утримувача митного складу відкритого типу з особами, які розміщують товари на цьому складі, визначаються відповідним договором.

Взаємовідносини утримувача митного складу з митним органом визначаються затвердженою керівником митного органу або його заступником та погодженою утримувачем митного складу процедурою експлуатації такого складу, яка встановлює:

1) перелік посадових осіб, які мають право доступу на митний склад;

2) особу керуючого митним складом;

3) мінімальну кількість посадових осіб митного органу, які будуть залучені до здійснення митного контролю та митного оформлення;

4) режим роботи складу;

5) терміни подання утримувачем митного складу звітів про рух товарів на складі;

6) особливості функціонування митного складу (за наявності).

У разі розміщення товарів на митних складах з ініціативи митного органу взаємовідносини власника митного складу з митними органами визначаються у відповідному договорі, укладеному згідно з цивільним законодавством України.

Відповідно до статті 426 Митного кодексу України на митному складі можуть розміщуватися товари, як поміщені у митний режим митного складу так і поміщені у митні режими транзиту, тимчасового ввезення, переробки на митній території, експорту, тимчасового вивезення, переробки за межами митної території (без зміни цих митних режимів на митний режим митного складу), призначені для тимчасового зберігання під митним контролем (на умовах, встановлених цим Кодексом для складів тимчасового зберігання).

Іноземні товари, поміщені в митний режим митного складу, зберігають статус іноземних товарів, водночас, українські товари, поміщені в митний режим митного складу, втрачають статус українських товарів з моменту відшкодування сум податку на додану вартість відповідно до положень ПК України (стаття 126 Митного кодексу України).

Порядок обліку товарів на митному складі визначено ст.428 Митного кодексу України, пунктом 1 якої унормовано, що утримувач митного складу веде облік товарів, що розміщуються на цьому складі та випускаються з нього, та щоквартально подає митному органу звіт про рух товарів на складі за попередній квартал за формою, що встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Митний орган має право вимагати подання позачергового звіту не частіше, ніж один раз на рік.

Облік товарів на митному складі ведеться утримувачем митного складу з використанням звичайних правил складського обліку.

За змістом статті 129 Митного кодексу України митний режим митного складу завершується шляхом поміщення товарів, поміщених у цей митний режим, в інший митний режим, що допускається цим Кодексом, а також у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті.

Наказом Міністерства фінансів України від 16.007.2021 №835, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.08.2012 за №1324/21636 затверджено Порядок надання складським об`єктам статусу «митний склад» та позбавлення такого статусу (надалі Порядок).

Цей Порядок розроблено відповідно до розділу 1 Спеціального додатка D до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур від 18 травня 1973 року, Митного кодексу України з метою встановлення вимог до об`єктів, які мають намір отримати статус «митний склад», та організації їх роботи.

Надання складському об`єкту статусу «митний склад» здійснюється шляхом внесення інформації про суб`єкта господарювання до Реєстру митних складів (далі - Реєстр МС). Позбавлення такого статусу здійснюється шляхом виключення складського об`єкта з Реєстру митних складів. Митний склад є зоною митного контролю. (пункти 1.3 та 1.5 Порядку).

Вимоги до облаштування митного складу та порядку внесення до Реєстру митних складів окремо визначено розділами ІІ та ІІІ Порядку.

Визначений наведеними вище нормами порядок реєстрації та функціонування митних складів, не передбачає обов`язку та/або права утримувача митного складу здійснювати одночасну реєстрацію митного складу (як приміщення) акцизним складом, здійснювати облік поміщеного у вказаний режим підакцизних товарів, в порядку, визначеному нормами Податкового кодексу України для акцизних складів.

Виходячи зі змісту згаданих положень законодавства, суд дійшов висновку про те, що наведеними нормативно-правовими актами визначено окреме правове регулювання діяльності акцизних та митних складів, зокрема, їх правового статусу, порядку реєстрації, порядку функціонування, обліку товарів, що розміщуються на відповідному складі та випускаються з нього.

Пунктом 1 статті 3 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян. пунктом 4 вказаної норми передбачено, що у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Суд враховує, що податковим органом не надано будь-яких доказів на підтвердження здійснення позивачем отримання, зберігання, відпуску пального в резервуарі тип - РВС, серійний номер 8 підакцизних товарів, після завершення митного режиму митного складу.

У відповідності до приписів пункту 2 статті 242 Митного кодексу України, митний склад (як приміщення), в тому числі резервуар, призначені для зберігання товарів під митним контролем та є зоною митного контролю.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, закон має відповідати якісним вимогам, насамперед вимогам «доступності», «передбачуваності» та «зрозумілості»; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія.

Передбачення у національному законодавстві чітких визначень є істотною умовою для того, щоб закон залишався нескладним для розуміння та застосування, а також для запобігання спробам регулювати діяльність, яка не підлягає регулюванню.

У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Верховний Суд у постанові від 02.04.2019 (справа №822/1878/18, адміністративне провадження №К/9901/4668/19) зазначив, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Враховуючи, суперечливість нормативного регулювання, наведене та проаналізоване вище, як підстави застосування презумпції правомірності рішень платника (підпункт 4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України), а також вимоги принципів правової визначеності та передбачуваності суд дійшов до переконання про те, що висновки суб`єкта владних повноважень зроблені без всебічного та повного дослідження обставин справи, та без урахуванням обставин, які мають істотне значення.

За наведених обставин суд дійшов до переконання про те, що висновки суб`єкта владних повноважень зроблені без всебічного та повного дослідження обставин справи, та без урахуванням обставин, які мають істотне значення, в зв`язку з чим заявлені позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення №2 від 21.05.2021 в частині застосування штрафних(фінансових) санкцій в розмірі 1000000,00 підлягають задоволенню.

Щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 4000,00 грн податковим повідомленням рішенням №2 від 21.05.2021 суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Підставою застосування до позивача зазначених штрафних (фінансових) санкцій стало порушення підпункту 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 ПК України та пункту 12 підрозділу 5 розділу XX Податкового кодексу України.

Відповідно до зазначеної норми Податкового кодексу України розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° C.

Дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального формуються після проведення останньої операції з обігу пального у звітній добі, але не пізніше 23 години59 хвилин цієї доби, до початку здійснення операцій з обігу пального у добу, що настає за звітною добою, та подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 23години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою.

Дані про залишки пального та про обсяг обігу пального подаються електронними засобами зв`язку у формі електронних документів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Вимоги щодо передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів містяться в Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів затвердженого наказом КМУ від 22.11.2017 №891.

Згідно з пунктом 128-1.3 пункту 128-1 статті 128 ПК України незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000 грн. за кожний неподаний електронний документ.

Згідно з висновками Акта перевірки, відповідно до баз даних ДПС України ПП «Нафтотермінал» було подано Довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального уніфікований №1005337 з порушенням термінів:

- довідка за звітну добу 31.12.2020 реєстраційний номер зареєстрована 05.01.2021;

- довідка за звітну добу 01.01.2021 реєстраційний номер зареєстрована 05.01.2021;

- довідка за звітну добу 02.01.2021 реєстраційний номер зареєстрована 05.01.2021;

- довідка за звітну добу 03.01.2021 реєстраційний номер зареєстрована 05.01.2021.

На підтвердження належного виконання свого обов`язку, визначеного п.п.230.1.3. п.230.1 ст.230 ПК України позивачем надано зазначені вище довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри з квитанціями №2, згідно із якими вказані довідки подані ПП «Нафтотермінал», як розпорядником акцизного складу, у строки, визначені вказаною нормою.

Згідно з п.п.5-7 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального в резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №891 від 22.11.2017, електронні документи для наповнення Реєстру, які формуються розпорядниками акцизних складів та надсилаються до Реєстру за кожним місцем розташування акцизного складу.

Підтвердженням розпоряднику акцизного складу прийняття/неприйняття його електронного документа для наповнення Реєстру/коригуючого електронного документа для наповнення Реєстру є квитанції в електронному вигляді у текстовому форматі, які надсилаються йому держателем Реєстру протягом операційного дня.

Датою та часом надсилання електронного документа для наповнення Реєстру/коригуючого електронного документа для наповнення Реєстру держателю Реєстру є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо протягом операційного дня держателем Реєстру не надіслано квитанції про прийняття/неприйняття електронного документа для наповнення Реєстру/коригуючого електронного документа для наповнення Реєстру, такий електронний документ вважається прийнятим.

Отже, належним підтвердженням розпоряднику акцизного складу дати та часу надсилання електронного документа для наповнення Реєстру/коригуючого електронного документа для наповнення Реєстру є квитанції в електронному вигляді у текстовому форматі, які надсилаються йому держателем Реєстру протягом операційного дня.

У вимірі спірних правовідносин суд зазначає, що контролюючим органом не надано доказів на підтвердження викладених в акті від 27.04.2021 № 2651/17-00-09-01/37278275 обставин в аналізованій частині. Матеріали справи не містять квитанцій в електронному вигляді у текстовому форматі, які надсилаються ПП «Нафтотермінал» держателем Реєстру протягом відповідного операційного дня, що підтверджують прострочення позивачем визначених законодавством термінів подання Довідок про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального уніфікований №1005337.

Суд критично оцінює наданий представником відповідача витяг з системи АІС «Податковий блок» щодо зведених за добу підсумкових облікових даних щодо обсягів обігу та залишків пального по ПП «Нафтотермінал» на підтвердження прострочення позивачем визначених законодавством термінів подання зазначених вище довідок.

За наведених обставин суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №2 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 4000,00 грн. та необхідність його скасування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

V. Судові витрати

Відповідно до положень статті 139 КАС України необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 16811,00 грн., сплачений згідно з платіжним документом від 24.09.2021 №.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Стаття 132 КАС України встановлює, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини третьої статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд при вирішенні вказаного питання враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 22.11.2019 у справі №810/1502/18.

Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд встановив, що позивач отримав професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи №380/16369/21 від адвокатського об`єднання «ЛОВЕЙЛС» (далі адвокатське об`єднання або виконавець послуг) на підставі договору про надання правової допомоги №АО/С-20/66 від 18.11.2020 (далі Договір) та Додатку №2 від 22.09.2021 до Договору (далі Додаток №2).

Пунктом 3 Додатку №2 передбачено, що вартість фактично наданої виконавцем послуг правової допомоги обчислюється, виходячи з тарифу 4806 грн. за одну годину.

Відповідно до акта про надання правової допомоги б/н від 04.01.2022 на виконання вказаного Договору, адвокатське об`єднання надало наступні види юридичної допомоги:

1) підготовка позову (написання позовної заяви, формування додатків, завіряння копій документів та ін.) 28360 грн. (6 год).

2) участь у судових засіданнях в суді першої інстанції 10000 грн.

Факт оплати наданих послуг підтверджується платіжним дорученням №002399580 від 05.01.2022.

Суд повторно зазначає, що відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої вказаної статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі East/WestAllianceLimited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідачів, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Так, суд звертає увагу на те, що обсяг доказового матеріалу посереднім та не потребує значних зусиль та часу для його збирання.

На переконання суду, справа №380/16369/21 не належить до категорії термінових справ, не пов`язана з істотним ризиком для позивача, не потребує оперативного реагування.

Суд звертає увагу на незначну кількість заяв по суті справи. Аналізуючи акт про надання правової допомоги б/н від 04.01.2022, суд вказує на те, що зобов`язання щодо підготовки позову містить конкретизацію видів юридичної допомоги, наданої у зв`язку з підготовкою позову. Між тим, зазначений в акті перелік виді правових послуг є відкритим, що зумовлює дефект чіткості та ясності для надання оцінки пропорційності заявленої до відшкодуванням суми обсягам наданих юридичних послуг.

Щодо участі представника позивача у засіданнях у справі №380/16369/21 суд звертає увагу на те, що засідання 27.10.2021, 22.11.2021 та 08.12.2021 відбулися на стадії підготовчого провадження, тобто на відповідній стадії аналіз спірних матеріально-правових відносин не здійснювався. Вказані обставини суд враховує з точки зору співвідношення вартості оплати адвокатських послуг, які пов`язані з розглядом справи по суті, та тих, цільове призначення яких стосується збору доказового матеріалу та носить попередній (підготовчий) характер, а відтак потребує іншого рівня підготовки адвоката.

У свою чергу, засідання 24.01.2022, 07.02.2022 були перенесені у зв`язку з неявкою сторін у справі.

Водночас суд враховує фаховість та вагомий досвід адвокатської діяльності представника позивач, зважаючи на те, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1379 видано 16.07.2008.

Таким чином з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем такі судові витрати у загальній сумі 20000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 73-77, 139, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №2 та №2 від 21.05.2021.

3. Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області , місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35 за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтотермінал» , місцезнаходження: 82660, Львівська обл., Сколівський р-н, смт.Славське, вул. Івана Франка, 14А судовий збір у розмірі 16811,00 (шістнадцять тисяч вісімсот одинадцять) грн. 00 коп.

4. Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області , місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35 за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтотермінал» , місцезнаходження: 82660, Львівська обл., Сколівський р-н, смт.Славське, вул. Івана Франка, 14А витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 8 квітня 2022 року.

Суддя А.Г. Гулик