Справа № 140/16908/21
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2022-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/16908/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (далі ГУ ПФУ у Житомирській області, відповідач 2) про визнання дій протиправними щодо відмови у нарахуванні пенсії зі зменшенням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання призначити і виплачувати пенсію за віком у відповідності до статті 55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 28.10.2021 (з дати звернення із заявою).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та є потерпілим (категорії 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 29.03.1993.

Позивач зазначає, що з 01.01.1986 по 10.09.1986 та з 10.07.1990 по даний час проживає у с. Люб`язь Любешівського району Волинської області. Згідно Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 с. Люб`язь Любешівського району Волинської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Посилаючись на пункт 3 частини першої статті 14 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зазначає, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Вважає, що станом на 01.01.1993 позивач проживав в зоні гарантованого добровільного відселення більше 3 років та продовжує проживати на даний час, тому, на його думку, має право на зниження пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку із чим, після досягнення 55 річного віку, позивач 28.10.2021 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

Листом від 12.11.2021 відповідач повідомив, що рішенням від 04.11.2021 № 85 позивачу відмовлено у призначенні пенсії із 55-річного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку з відсутністю підстав для зменшення пенсійного віку, а саме - проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років. Підставою для прийняття такого рішення послужило те, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 та диплому серії НОМЕР_3 позивач навчався у Пінському сільськогосподарському технікумі за спеціальністю «Ветеринарія» денної форми навчання з 01.09.1986 по 28.02.1989 та з 03.04.1989 по 15.05.1990 працював у колгоспі «Шлях Леніна» у Республіці Білорусь, тому період проживання на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 02 роки 11 місяців 22 дні, а тому не має права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач вказує, що довідкою Люб`язівської сільської ради Любешівського району Волинської області від 19.08.2020 №683 підтверджується його реєстрація та проживання в період з 01.01.1986 по 10.09.1986, з 10.07.1990 і по даний час в с. Люб`язь Любешівського району Волинської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України УРСР №106 від 23.07.1993 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Крім того, позивач вказує, що видача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії Б (категорія 3) підтверджує той факт, що станом на 1 січня 1993 року він проживав або відпрацював чи постійно навчався у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Відтак, вважає, що відповідно до вимог ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має право на зниження пенсійного віку та достатній страховий стаж для надання пенсії із зменшенням пенсійного віку.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві на позов від 01.02.2022 №0300-0902-7/5246 представник ГУ ПФУ у Волинській області позовних вимог не визнала та просить відмовити у позові. Вважає, що рішення від 04.11.2021 № 85 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку прийняте правомірно. Зазначає, що період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 02 роки 11 місяців 22 дні, а тому позивач не має права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Окрім того, зауважила Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27 грудня 2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок). Пунктом 4.1 Порядку (із змінами, внесеними постановою Правління Пенсійного фонду України 16.12.2020 № 25-1) встановлено, що заяви, які подаються особами реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію за місцем проживання заявника. Відповідно до пункту 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності (з 01.04.2021) визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням зазначеного Порядку органом, що приймав рішення за заявою позивача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Однак, позивач у позовній заяві просить визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, яке є неналежним відповідачем, в розумінні статті 19 КАС України, оскільки останнє не приймало оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії. З огляду на підстави, предмет та учасників спірних правовідносин з приводу рішення від 04.11.2021 № 85, просить залучити до справи відповідача - ГУ ПФУ в Житомирській області.

Відповідач 2 у встановлений законодавством строк не скористався правом подачі відзиву, отримавши ухвалу про залучення другого відповідача з додатками.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що стверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 29.03.1993.

28.10.2021 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до якої долучив перелік необхідних документів:

Листом від 12.11.2021 позивача повідомлено про прийняття ГУ ПФУ у Житомирській області рішення від 04.11.2021 № 85, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відмова мотивована тим, що на момент звернення ОСОБА_1 досягнув 55-річного віку. Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії із зменшенням пенсійного віку призначаються особам, з числа потерпілих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема: - які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсія призначається із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на три роки та додатково на один рік за два роки проживання, роботи, але не більше як шість років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, визначено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу у період з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років. Необхідний страховий стаж визначений статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та з урахуванням статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 22 роки. Період проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 02 роки 11 місяців 22 дні, а тому він не має права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Не погоджуючись з таким діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом враховано таке.

За приписами ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 3 ст. 46 Конституції України).

Статтею 49 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зокрема, частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Згідно зі статтею 65 Закону № 796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51 (далі - Порядок № 51 в редакції на момент звернення з заявою про призначення пенсії) передбачено, що посвідчення є документом, який підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Відповідно до абзацу 3 пункту 5 Порядку № 51 потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Виходячи з цього нормативного положення, документом, який засвідчує факт проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є посвідчення особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії Б.

Оскільки позивач має посвідчення громадянина, який є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії НОМЕР_1 від 29.03.1993, то повторне встановлення відповідачем факту його постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення щонайменше 3 років станом на 01 січня 1993 року є необґрунтованим.

Таким чином, єдиним документом, який підтверджує статус особи і в свою чергу засвідчує факт її проживання в зоні гарантованого чи добровільного відселення щонайменше 3 роки є посвідчення особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії Б.

До заяви про призначення пенсії позивач долучив перелік необхідних документів, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_2 від 27.07.1983, диплом серії НОМЕР_3 від 28.02.1989; довідку Люб`язівської сільської ради Любешівського району Волинської області від 19.08.2020 №683 про місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 .

При цьому, суд зауважує, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ можливе лише за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

Водночас застосування як першої, так і другої умови наведеної вище, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 роки.

Як слідує з даних довідки Люб`язівської сільської ради Любешівського району Волинської області від 19.08.2020 № 683 про місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 , позивач в період з 01.01.1986 по 10.09.1986, з 10.07.1990 і по даний час проживає в с. Люб`язь Любешівського району Волинської області, проте згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 та диплому серії НОМЕР_3 позивач навчався у Пінському сільськогосподарському технікумі за спеціальністю «Ветеринарія» денної форми навчання з 01.09.1986 по 28.02.1989 та з 03.04.1989 по 15.05.1990 працював у колгоспі «Шлях Леніна» у Республіці Білорусь. З огляду на зазначене, ОСОБА_1 станом на 01.01.1993 прожив у зоні гарантованого добровільного відселення менше ніж 3 роки, а саме: 02 роки 11 місяців 22 дні.

Посилання позивача як на підставу для задоволення позову, що в період навчання в сільськогосподарському технікумі в Білоруській РСР з 14.08.1986 по 28.02.1989 канікули він проводив в с. Люб`язь Волинської області суд до уваги не приймає, оскільки належних доказів з цього приводу не надано, зокрема не надано виписок із Погосподарських книг сільської ради по погосподарському номеру про фактичне проживання у визначений період канікул в с. Люб`язь.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що за ОСОБА_1 не встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку, оскільки позивач з моменту аварії по 01.09.1986 постійно не проживав та постійно не працював у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 щонайменше 3 роки.

Таким чином, суд приходить до переконання в тому, що із поданих позивачем документів для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку не можливо встановити тривалість періоду, протягом якого позивач постійно проживав у встановлений законодавством період у зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.1993 та, відповідно, розрахувати кількість років, на яку може бути знижено пенсійний вік, а тому відповідач підставно відмовив позивачу у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Аналогічна позиція щодо необхідності зменшення пенсійного віку на 6 років в зоні гарантованого добровільного відселення лише за наявності двох самостійних умов постійного проживання (роботи) та наявності 3 років проживання станом на 01.01.2993 викладена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі № 140/2612/18.

Враховуючи те, що при розгляді заяви позивача про призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ відповідачі діяли в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що встановлені чинним законодавством, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич