Справа № 803/1435/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 803/1435/17 пров. № А/857/823/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Онишкевича Т.В.,

секретаря судового засідання Кушик Ю.Т.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Валюх В.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Луцьк о 10 год. 35 хв. 12 листопада 2021 року, повне судове рішення складено 03 грудня 2021 року, у справі №803/1435/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Автозахід» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

26.10.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Автозахід» (далі - Товариство) звернулося в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.07.2017 № та №.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 замінено у справі відповідача ГУ ДФС у Волинській області (ідентифікаційний код 39400859) на правонаступника Головне управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області) (ідентифікаційний код 43143484) (т.5, а.с.239-240).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 замінено у справі відповідача ГУ ДПС у Волинській області (ідентифікаційний код 43143484) на правонаступника ГУ ДПС у Волинській області (ідентифікаційний код ВП 44106679) (т.6, а.с.25).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що законодавцем визначено підстави, за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства, до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв`язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами. Суд першої інстанції вказав, що надані Товариством первинні документи містять необхідні реквізити, передбачені законодавчими нормами закону, дають можливість ідентифікувати зміст господарських операцій, відображених у них, під час судового розгляду справи від відповідача не надходило жодних зауважень щодо наявності будь-яких недоліків чи дефектів у зазначених первинних документах. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що факт оскарження в судовому порядку наказу від 15.05.2017 № 984 за умови допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, не звільняло позивача від обов`язку проведення інвентаризації, вимогу щодо якої, на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 ПК України, було направлено листом ГУ ДФС у Волинській області за № 3379/10/03-20-14-04-13 від 15.05.2017, однак ПК України не передбачає такої самостійної підстави для нарахування контролюючим органом податкових зобов`язань як відмова платника податків у проведенні інвентаризації. Суд першої інстанції дійшов висновку, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства (завищення ПДВ та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду) у зв`язку із ненаданням документів, що підтверджують реалізацію транспортних засобів контрагентам, а також ненаданням первинних бухгалтерських документів, які підтверджують наявність залишків ТМЦ (автотранспортних засобів) станом на 31.03.2017, що свідчить про відвантаження товару невстановленим особам, є недоведеними.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Волинській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що після проведення перевірки з 2018 року позивач не подає звітність до ДПС, з 31.07.2018 анульовано свідоцтво платника ПДВ за відсутність операцій протягом останніх 12 місяців. Скаржник вказує, що з останніх звітів за 2017 рік не вбачається залишків матеріальних цінностей на зазначену у позовній заяві суму. Вказує, що позивач не надавав документи контролюючому органу до перевірки та зазначає, що позивач не провів інвентаризацію автотранспортних засобів, наявних на залишку станом на момент проведення перевірки, з метою визначення бази оподаткування, що унеможливило встановлення наявності залишків товарів станом на 31.03.2017. Вважає висновки перевірки законними та обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню.

Товариство подало відзив на апеляційну скаргу, навівши мотиви з яких вважає подану апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним, таким, що скасуванню не підлягає.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу ГУ ДФС у Волинській області від 15.05.2017 №984 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» та направлень на перевірку від 15.05.2017 № 675 та № 676, на підставі пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України посадовими особами ГУ ДФС у Волинській області у період з 16.05.2017 по 22.05.2017 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Прогрес-Автозахід» з питань дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні показників податкової звітності з ПДВ за період з 01.09.2016 по 31.03.2017 у зв`язку з ненаданням відповідей на запити від 27.10.2016 №15378/10/03-18-12-01, від 29.11.2016 №17631/10/03-18-12-01, від 22.12.2016 №18542/10/03-18-12-01, від 07.02.2017 №774/10/03-20-12-01-13, від 20.03.2017 №1962/10/03-20-12-01-13, від 23.03.2017 №2087/10/03-20-12-01-13, які обґрунтовують дані, зазначені в деклараціях з податку на додану вартість.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Прогрес-Автозахід» з питань дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні показників податкової звітності з ПДВ за період з 01.09.2016 по 31.03.2017 ГУ ДФС у Волинській області складено акт від 29.05.2017 № 3212/03-20-14-04-07/40091753 (т.1 а.с.8-14).

Відповідно до висновків акта перевірки від 29.05.2017 № 3212/03-20-14-04-07/40091753 перевіркою встановлено порушення позивачем статті 185, пункту 187.1 статті 187, статті 188, пунктів 198.1, 198.5, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в загальній сумі 2 201 514 грн за березень 2017 року та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 1 428 694 грн за березень 2017 року.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 10 липня 2017 року №, яким зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 1 428 694 грн., та №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2 751 892,50 грн, з яких за податковими зобов`язаннями у сумі 2 201 514 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 550 378,50 грн.

Спірні податкові повідомлення-рішення оскаржені в адміністративному порядку, однак рішенням ДФС України від 25 вересня 2017 року №21311/6199-99-11-01-01-25 такі залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, Товариство звернулось з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі ПК України) встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Пунктом 189.1 статті 189 ПК України встановлено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з пунктами 198.1, 198.2 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України ля цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, законодавцем визначено підстави, за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв`язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, платіжні доручення, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Верховний Суд, розглянувши касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018 року у цій справі, вказав, що, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної правової оцінки доводам податкового органу про не надання документів під час проведення перевірки та відмову в проведенні інвентаризації, яка в даному випадку дала б можливість встановити наявність залишків транспортних засобів, адже відповідно до приписів підпункту 44.6 статті 44 ПК України, не надання документів під час перевірки розцінюється як їх відсутність на час складання такої звітності. Також судами не досліджувались доводи позивача про не надсилання податковим органом під час перевірки будь-яких запитів.

Верховний Суд також зазначив, що у даній справі дослідженню підлягає не тільки реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; а й правомірність дій податкового органу та добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті; взаємозв`язок між отриманими товарами (послугами) та використанням їх у господарській діяльності. Дослідження таких обставин має значення для правильного вирішення спору, для доведення реальності та правомірності укладення й виконання угод, з якими пов`язане донарахування податкового зобов`язання.

В акті перевірки від 29.05.2017 №3212/03-20-14-04-07/40091753 зазначено, що Товариство на вимогу податкового органу в ході проведення перевірки не надало інформації щодо підтвердження чи спростування показників, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за період з 1 вересня 2016 року по 31 березня 2017 року.

Контролюючим органом зазначено, що відповідно до наявної інформації в базах даних АІС «Податковий блок» у період з 1 вересня 2016 року по 31 березня 2017 року Товариством ввезено на митну територію України товар (авто- та мототранспортні засоби, обладнання для будівництва та форм для лиття мінеральних матеріалів нових), на загальну суму 108 729 864 грн. За вказаний період позивачем задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 20 752 095 грн. Перевіркою правильності визначення податкового кредиту за вищезазначений період встановлено їх завищення на загальну суму 28 719 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу Товариства контролюючим органом надсилались до початку проведення перевірки інформаційні запити, зокрема, від 27 жовтня 2016 року №15378/10/03-18-12-01, відповідно до якого позивачу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту необхідно було надати письмові пояснення та їхнє документальне підтвердження (копії договорів купівлі-продажу, первинних бухгалтерських та інших документів, щодо придбання/продажу товарів або послуг, транспортування продукції, актів прийому-передачі, розрахункових документів) що безпосередньо стосуються господарських відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювались (їх відображення в бухгалтерському і податковому обліку та звітності) у період з 1 вересня 2016 року по 30 вересня 2016 року.

Листом від 21 листопада 2016 року №66 платник податків надіслав на адресу контролюючого органу інформацію та первинні документи на підтвердження реалізації у вересні 2016 року автотранспортних засобів та документи, для ідентифікації придбання (походження) даних транспортних засобів, у яких зазначені реєстраційні номери кузовів автотранспортних засобів, а саме: копії договорів купівлі-продажу від 9 вересня 2016 року №28 та від 15 вересня 2016 року №38, копії видаткових накладних, актів прийому-передачі автотранспортних засобів та валютно-митних декларацій на придбання автотранспортних засобів.

29 листопада 2016 року на адресу позивача контролюючим органом надіслано інформаційний запит №17631/10/03-18-12-01, у якому зазначено, що згідно з проведеним аналізом інформаційних даних Єдиного реєстру податкових накладних Товариством у жовтні 2016 року реалізовано автотранспортні засоби та здійснено коригування в сторону зменшення до податкових накладних, при цьому в поданих податкових накладних не вказано реєстраційні номери кузовів автотранспортних засобів, у зв`язку із чим неможливо ідентифікувати придбання (походження) даних транспортних засобів. Відповідно до даного запиту позивачу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту необхідно надати письмові пояснення та їхнє документальне підтвердження (копії договорів купівлі-продажу, первинних бухгалтерських та інших документів, щодо придбання/продажу товарів або послуг, транспортування продукції, актів прийому-передачі, розрахункових документів) що безпосередньо стосуються господарських відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювались (їх відображення в бухгалтерському і податковому обліку та звітності) у період з 1 жовтня 2016 року по 31 жовтня 2016 року.

Позивач листом від 9 грудня 2016 року надіслав на адресу контролюючого органу інформацію і первинні документи що підтверджують реалізацію у жовтні 2016 року автотранспортних засобів та документи, для ідентифікації придбання (походження) даних транспортних засобів, у яких зазначені реєстраційні номери кузовів автотранспортних засобів, а саме: копію договору купівлі-продажу від 26 вересня 2016 року № 48, копії видаткових накладних, накладних на повернення, актів прийому-передачі транспортних засобів та акту огляду реалізованого транспортного засобу, вантажно-митних декларацій на придбання транспортних засобів.

22 грудня 2016 року контролюючим органом на адресу Товариства надіслано інформаційний запит №18542/10/03-18-12-01, у якому зазначено, що згідно з проведеним аналізом інформаційних даних Єдиного реєстру податкових накладних Товариством у листопаді 2016 року реалізовано автотранспортні засоби, при цьому в поданих податкових накладних не вказано реєстраційні номери кузовів автотранспортних засобів, у зв`язку із чим неможливо ідентифікувати придбання (походження) даних транспортних засобів. Відповідно до даного запиту позивачу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту необхідно надати письмові пояснення та їхнє документальне підтвердження (копії договорів купівлі-продажу, первинних бухгалтерських та інших документів, щодо придбання/продажу товарів або послуг, транспортування продукції, актів прийому-передачі, розрахункових документів) що безпосередньо стосуються господарських відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювались (їх відображення в бухгалтерському і податковому обліку та звітності) у період з 1 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року.

Листом від 13 січня 2017 року Товариством надіслано на адресу податкового органу інформацію і первинні документи що підтверджують реалізацію у листопаді 2016 року автотранспортних засобів та документи, для ідентифікації придбання (походження) даних транспортних засобів, у яких зазначені реєстраційні номери кузовів автотранспортних засобів, а саме: копії договорів купівлі-продажу від 31 жовтня 2016 року № 75, від 3 жовтня 2016 року №55 та від 10 жовтня 2016 року №61, копії видаткових накладних, актів прийому-передачі транспортних засобів, вантажно-митних декларацій на придбання транспортних засобів.

7 лютого 2017 року на адресу Товариства податковим органом надіслано інформаційний запит №774/10/03-20-12-01-13, у якому зазначено, що згідно проведеного аналізу інформаційних даних Єдиного реєстру податкових накладних та інформації що міститься в інформаційній системі «Податковий блок» Товариством у грудні 2016 року реалізовано автотранспортні засоби ряду підприємств, при цьому в поданих податкових накладних не вказано реєстраційні номери кузовів автотранспортних засобів, у зв`язку із чим неможливо ідентифікувати придбання (походження) даних транспортних засобів. Відповідно до даного запиту позивачу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту необхідно надати письмові пояснення та їхнє документальне підтвердження (копії договорів купівлі-продажу, первинних бухгалтерських та інших документів, щодо придбання/продажу товарів або послуг, транспортування продукції, актів прийому-передачі, розрахункових документів) що стосуються господарських відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювались для з`ясування реальності та повноти відображення в бухгалтерському та податковому обліку із відповідним відображенням у податкових деклараціях результатів операцій по господарських відносинах з іншими суб`єктами господарської діяльності за період з 1 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Листом від 16 лютого 2017 року №25 Товариством на виконання вказаного запиту надіслано на адресу податкового органу інформацію та певні первинні документи що підтверджують реалізацію у грудні 2016 року автотранспортних засобів та документи для ідентифікації придбання (походження) даних транспортних засобів, у яких зазначені реєстраційні номери кузовів автотранспортних засобів, а саме: копії договорів купівлі-продажу від 13 грудня 2016 року №103, від 27 грудня 2016 року №118, від 30 грудня 2016 року №121, від 2 грудня 2016 року № 97, від 1 грудня 2016 року №95, від 12 грудня 2016 №102, копії видаткових накладних, актів прийому-передачі транспортних засобів, вантажно-митних декларацій на придбання транспортних засобів.

20 березня 2017 року на адресу Товариства податковим органом надіслано інформаційний запит №1962/10/03-20-12-01-13 та від 23 березня 2017 року №2087/10/03-20-12-01-13, у яких зазначено, що згідно проведеного аналізу інформаційних даних Єдиного реєстру податкових накладних та інформації що міститься в інформаційній системі «Податковий блок» Товариством у січні та березні 2017 року реалізовано автотранспортні засоби ряду підприємств, при цьому в поданих податкових накладних не вказано реєстраційні номери кузовів автотранспортних засобів, у зв`язку із чим неможливо ідентифікувати придбання (походження) даних транспортних засобів. Крім того, Товариством зареєстровано 10 розрахунків у січні 2017 року, 1 розрахунок у лютому 2017 року та 80 розрахунків у березні 2017 року коригувань на повернення автотранспортних засобів, реалізованих неплатникам податку на додану вартість - кінцевому споживачу у попередніх податкових періодах. Відповідно до даних запитів позивачу протягом 15 робочих днів з дня отримання запитів необхідно надати письмові пояснення та їх документальне підтвердження (копії договорів купівлі-продажу, первинних бухгалтерських та інших документів, щодо придбання/продажу товарів або послуг, транспортування продукції, актів прийому-передачі, розрахункових документів) що стосуються господарських відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювались для з`ясування реальності та повноти відображення в бухгалтерському та податковому обліку із відповідним відображенням у податкових деклараціях результатів операцій по господарських відносинах з іншими суб`єктами господарської діяльності за період з 1 грудня 2017 року по дату надання відповіді.

Листом від 03 квітня 2017 року №24 позивачем на виконання вищевказаних запитів надіслано на адресу податкового органу інформацію і первинні документи що підтверджують реалізацію у січні та березні 2017 року автотранспортних засобів та документи, для ідентифікації придбання (походження) даних транспортних засобів, у яких зазначені реєстраційні номери кузовів автотранспортних засобів, а саме: копії договорів купівлі-продажу від 26 січня 2017 року №13, від 16 січня 2017 року №6, від 16 березня 2017 року №57, від 13 березня 2017 року №52 та від 3 березня 2017 року №45, копії видаткових накладних, рахунку-фактури та зазначено, що решту документів буде надано після повернення другого екземпляру контрагентом.

Відповідно до наявної інформації у базах даних АІС «Податковий блок» встановлено, що у період з 01.09.2016 по 31.03.2017 ТОВ «Прогрес-Автозахід» ввезено на митну територію України товар (авто- та мототранспортні засоби, обладнання для будівництва та форм для лиття мінеральних матеріалів нових), на загальну суму 108 649 320,94 грн. (з урахуванням мита).

Як зазначено скаржником в апеляційній скарзі податковим органом на початку перевірки з аналізу наявних звітів платника встановлено придбання згідно ВМД транспортних засобів 555 штук та їх часткову реалізацію згідно з поданими деклараціями, однак документів про наявність залишків Товариством не надано.

Враховуючи, що в ході перевірки не проведено інвентаризацію автотранспортних засобів, наявних на залишку, що не дозволило з`ясувати наявність власних (орендованих) приміщень (площадок) для зберігання ТМЦ та фактичну наявність нереалізованих ТМЦ, не надано первинних бухгалтерських документів щодо підтвердження наявності (зберігання) залишків ТМЦ на складах підприємства станом на 31.03.2017, не надано документів, підтверджуючих реалізацію товарів, його використання в господарській діяльності, за перевіряємий період, а також не можливості для зберігання товару (транспортних засобів), контролюючий орган дійшов висновку про відсутність залишків товарів у Товариства станом на 31 березня 2017 року.

Контролюючим органом зазначено, що з останніх звітів за 2017 рік не вбачається залишків матеріальних цінностей на вказану суму, тоді як Товариство провести інвентаризацію автотранспортних засобів, наявних на залишку станом на момент проведення перевірки, відмовилось.

Таким чином, перевіркою зроблено висновок, що ТОВ «Прогрес-Автозахід» занижено податкові зобов`язання за березень 2017 на загальну суму ПДВ 21 729 864,00 грн. Перевіркою встановлено, що за період з 01.09.2016 по 31.03.2017 ТОВ «Прогрес-Автозахід» задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 20 752 095,00 грн. , завищено податковий кредит з ПДВ всього на суму 28 719 грн.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи листів-відповідей Товариства від 26.05.2017 вих №26/05, №26-1/05 щодо проведення інвентаризації ТМЦ, а саме автотранспортних засобів в присутності працівників ГУ ДФС у Волинській області, які провадять документальну позапланову перевірку, то вважаючи наказ про проведення такої перевірки незаконним та відповідно оскарживши такий наказ в суді, Товариство вважає проведення інвентаризації ТМЦ на ТОВ «Прогрес-Автозахід» передчасним, як і надання будь-яких документів щодо діяльності.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2017 у справі №803/619/17 задоволено апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області, скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року у справі № 803/619/17 та відмовлено в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес Автозахід» щодо визнання протиправним та скасування Наказу начальника Головного управління ДФС у Волинській області від 15 травня 2017 року № 984 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Прогрес-Автозахід»».

Вказане судове рішення змінено в частині мотивів постановою Верховного Суду від 27 листопада 2020 року, яким зазначено, що у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Таким чином, обов`язку контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондує обов`язок платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці, що в спірних правовідносинах Товариством виконано не було.

Відповідно до частини 1 статті 10 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Пунктом 5 Положення про інвентаризацію активів і зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879, інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання.

Згідно з пунктом 7 зазначеного Положення проведення інвентаризації є обов`язковим за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. У цих випадках інвентаризація має розпочатися у термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цих органів, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа

Відповідно до підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Отже, для встановлення стану залишків ТМЦ та руху таких у господарській діяльності Товариства у спірний період посадові особі відповідача мали право вимагати від позивача проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей.

Оскільки вимоги до оформлення та змісту вимоги контролюючого органу про здійснення інвентаризації платником податків під час проведення виїзної документальної перевірки ПКУ та нормативно-правовими актами, прийнятими з метою його реалізації, не передбачені, то така оформлюється окремим документом у довільній формі із зазначенням обсягів та строків проведення інвентаризації з дотриманням типової інструкції з діловодства та надсилається (вручається) платнику податків у порядку статті 42 ПК України, що і було зроблено контролюючим органом в межах спірних правовідносин.

В свою чергу, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання Товариством обов`язку щодо проведення інвентаризації та надання документів, що підтверджують показники, відображені Товариством як платником податків у податковій звітності, тоді як з метою оподаткування ПДВ має значення факт використання придбаних із ПДВ товарів у господарській діяльності підприємства.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Отже, враховуючи, що Товариством не проведено інвентаризації автотранспортних засобів, наявних на залишку станом на момент проведення перевірки, що унеможливило встановлення наявності залишків товарів станом на 31.03.2017, не надано підтверджуючих документів щодо реалізації товару, використання його в господарській діяльності, даних про залишки товарно-матеріальних цінностей, суд апеляційної інстанції за встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, приходить до висновку, що контролюючий орган приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою такі надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, а позовні вимоги про їх скасування є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції обставинам справи не відповідають, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року у справі №803/1435/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Автозахід» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 08.04.2022 згідно з ч.3 ст.321 КАС України