Справа № 140/9928/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/9928/21 пров. № А/857/3175/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Ніколіна В.В.,

суддів - Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року (суддя - Каленюк Ж.В., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської ради Волинської області про визнання рішення протиправним, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 у вересні 2021 року звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ковельської міської ради Волинської області в якому просив: визнати протиправним рішення Ковельської міської ради від 26.08.2021 року №11/35; зобов`язати Ковельську міську раду надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га., відповідно до його заяви від 21.08.2021 та прийняти рішення у відповідності до вимог Конституції України, та Земельного кодексу України; стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 908 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 140/9928/21 у задоволенні позову - відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням суду, його оскаржив ОСОБА_1 , який із покликанням на порушення норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення в якому задовольнити його позовні вимоги.

В апеляційній скарзі із покликанням на норми матеріального права вказує, що ділянка на яку він претендує, згідно Генерального плану м. Ковеля знаходиться на землях призначення яких «луки, городи, сільськогосподарські угіддя». Відповідно до п.2 ст. 22 Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ. До земель сільськогосподарського призначення належать: а)сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б). несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Тобто дані землі відносяться до земель сільськогосподарського призначення. Згідно ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара.

Ковельська міська рада Волинської області 03.03.2022 року подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає що рішення Волинського окружного адміністративного суду є таким, що прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і не підлягає до скасування. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

На адресу суду надійшла відповідь на відзив. В якій позивач зазначив що Ковельська міська рада, в порушення чинного законодавства прийнято рішення від 26.08.2021 року №11/35, яким безпідставно відмовлено йому в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 21 серпня 2020 року позивач звернувся до Ковельської міської ради із заявою, в якій просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, яка знаходиться на території міста Ковеля. До заяви додано графічні матеріали щодо розміщення бажаної земельної ділянки (витяг з Публічної кадастрової картки та фрагмент Генерального плану міста Ковеля). Рішенням Ковельської міської ради від 28 січня 2021 року №4/43 відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою, у зв`язку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі №140/3678/21 визнано протиправним та скасовано рішення Ковельської міської ради від 28 січня 2021 року №4/43. Зобов`язано Ковельську міську раду повторно розглянути заяву позивача від 21 серпня 2020 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території міста Ковеля, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.26 серпня 2021 року Ковельська міська рада прийняла рішення №11/35, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель Ковельської міської ради. Підставою для відмови у наданні такого дозволу є невідповідність розміщення бажаної земельної ділянки вимогам містобудівної документації - Генеральному плану міста Ковеля, у якому відсутні проектні території для ведення особистого селянського господарства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктами а , б статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до підпункту б частини першої статті 81 ЗК України однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна передача із земель державної і комунальної власності.

Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт в частини третьої статті 116 ЗК України).

Пунктом б частини першої статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України. Відповідно до положень частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. За приписами частин сьомої, дев`ятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним. Вмотивована відмова про невідповідність місця розташування земельної ділянки, яку бажає отримати особа, має бути пояснена у самому рішенні вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Як видно з матеріалів справи, позивачу рішенням від 26 серпня 2021 року №11/35 відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у межах міста Ковеля у зв`язку із невідповідністю місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам містобудівної документації, при цьому уточнено, що ця невідповідність стосується Генерального плану міста Ковеля, у якому відсутні проектні території для ведення особистого селянського господарства у межах міста.

За змістом статей 19, 20 ЗК України кожна земельна ділянка, незалежно від форми власності чи використання, має конкретне цільове призначення, під яким слід розуміти встановлені законодавством та конкретизовані відповідними органами влади допустимі межі використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами. Тобто цільове використання земельної ділянки визначає той спосіб її використання, який встановлено для цієї ділянки. Категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту (частина третя стаття 20 ЗК України). За змістом пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 17 лютого 2011 року №3038-VI Про регулювання містобудівної діяльності (далі - Закон №3038-VI) генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

З витягу із Генерального плану міста Ковеля, який є одночасно землевпорядною документацією, встановлено, що бажана позивачем земельна ділянка знаходиться на території, яка має позначення на плані, як луки, городи, сільськогосподарські угіддя. Разом з тим, території для ведення особистого селянського господарства Генеральним планом міста Ковеля не передбачені. Відсутність проектних територій для ведення особистого селянського господарства на території міста Ковеля вказує на невідповідність місця розташування земельної ділянки генеральному плану населеного пункту, що відповідно до статті 118 ЗК України є достатньою підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому позивач не позбавлений права на отримання у власність земельної ділянки для потреб ведення особистого селянського господарства за рахунок іншої земельної ділянки у встановленому порядку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку відмовляючи у задоволенні позову. З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про не обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду, зокрема у постанові від 09 лютого 2022 року по справі №120/611/19-а.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись, як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства(КАС)України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 140/9928/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 06.04.2022.