Справа № 540/7613/21
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2022-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/7613/21
Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И В:

26.11.2021 року позивач, ОСОБА_1 звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просила суд визнати протиправними та скасувати постанови від 03.06.2019 року у виконавчому провадженні № 59231450 про стягнення виконавчого збору та постанову від 15.11.2021 року про відкриття виконавчого провадження № 67519701.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що відповідачем не був виконаний виконавчий лист №766/11168/16 від 12.05.2017, не було вжито жодних заходів щодо його виконання, окрім накладення арештів на кошти боржника - позивача ОСОБА_1 .. За таких обставин позивач вважав, що, оскільки, відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження», стягувач має право повторно пред`являти виконавчий документ до виконання в межах визначених законодавством строків, виходячи з положень п. 6 ст. 27, п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України Про виконавче провадження та з урахуванням положень п. 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 під час наступного пред`явлення виконавчого листа до виконання може виникнути повторне стягнення виконавчого збору, що призведе до неправомірного стягнення з боржника сум. За таких обставин позивач вважала, що у відповідача відсутні будь-які законні підстави для стягнення виконавчого збору. Також відповідач вказувала на те, що враховуючи положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», за яким державним виконавцем вже було винесено постанову від 22.12.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу АТ "ОТП БАНК", а також вимоги до строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, у відповідача були відсутні підстави не лише для винесення постанови про стягнення виконавчого збору але й постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим збором оскільки закінчився строк пред`явлення до примусового виконання оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 року, ухваленим в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на доводи, якими були обґрунтовані позовні вимоги, вказуючи при цьому на протиправність не врахування судом першої інстанції правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу посилався на доводи, що узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15.02.2017 року у справі №766/11168/16-ц, яке набрало законної сили 28.02.2027 року, задоволений позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-400/373/2005КН від 27.09.2005 року станом на 12.09.2016 року, а саме залишок заборгованості за кредитом 12981,64 дол. США. що за курсом НБУ станом 12.09.2016 року (один долар дорівнює 26,674886) становить 346283,77 грн., відсотки за користування кредитом 2273,22 дол. США. що за курсом НБУ станом 12.09.2016 року (один долар дорівнює 26,674886) становить 60637,88 грн. (а.с. 7).

Постановою від 02.08.25017 року, керуючись ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Дубовою О.М. розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого листа № 766/11168/16 виданого судом 12.05.2017, відкрито виконавче провадження №54413885 на суму стягнення коштів у розмірі 406921,65 грн.

Стягувачем за даним виконавчим провадженням № 54413885 є ПАТ ОТП Банк.

В пункті 2 постанови від 02.08.25017 року ВП№54413885 зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення в неї завідомо недостовірних відомостей та в п. 3 постанови зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 40692,16 грн.

22.12.2017 року, на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а саме не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, на підставі того, що: - у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа нерухомого житлового майна боржника не перевищує 140 кв. метрів. Доходи згідно відомостей ДФС та ПФУ відсутні, та керуючись п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», головним державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Островським Б.Л. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на суму 406921,65 грн. та повернуто стягувачу суму авансового внеску у розмірі 8060,51 грн.

В пункті 2 постанови від 22.12.2017 року №54413885 зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 22.12.2020.

12.11.2021 року, державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Комбаровою К.В., керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», за письмовою заявою стягувача постановою ВП №54413885 повернуто виконавчий документ стягувачу.

Пунктом 2 постанови від 12.11.2021 року ВП №54413885 припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення.

Також, відповідно до матеріалів справи 03.06.2019 року державний виконавець Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Волошин А.О., керуючись ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №59231450 за заявою стягувача ПАТ «ОТП Банк» відповідно до виконавчого листа № 766/11168/16 виданого судом 12.05.2017 року, на суму стягнення 406 921,65 грн,. із зазначенням в п. 2 даної постанови про зобов`язання боржника щодо подачі декларації про доходи та майно з відповідною передбаченою відповідальністю.

03.09.2019 року державний виконавець, керуючись ст. ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову №59231450 про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 % від суми, що підлягає примусовому стягненню, а саме у розмірі 40 692,16 грн.

Стягувачем за постановою від 03.06.2019 року за ВП №59231450 є Суворовський районний відділ державної виконавчої служби у м. Херсоні Головного територіального управління юстиції у Херсонській області ().

В пункті 3 постанови ВП №59231450 від 03.06.2019 року зазначено, що постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та набирає законної чинності із моменту її винесення. Строк пред`явлення до виконання три місяці (пункт 4 постанови від 03.06.2019 року).

13.02.2020 року, державним виконавцем встановлено відкритий рахунок боржника № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві Комерційному банку «Приватбанк»; 21133352, Акціонерне товариство «Універсал банк» та на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову (ВП №59231450) про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритому рахунку, а також на кошти на рахунках, що будуть відкритті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

10.11.2021року державним виконавцем Комбаровою К.В. також винесено постанову про арешт коштів боржника за ВП № 59231450 із зазначенням, що борг не сплачено та на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», накладений арешт на грошові кошти, що містяться у відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкритті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 447613,81 грн.

15.11.2021 року державний виконавець Комбарова К.В., керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», за письмовою заявою стягувача виніс постанову ВП № 59231450 про повернення виконавчого документу стягувачу та пунктом 2 цією постанови припинив чинність арешту майна боржника та скасував заходи примусового виконання рішення.

Зазначені дії державного виконавця за виконавчим документом № 766/11168/16 виданого Херсонським міським судом Херсонської області 12.05.2017 року підтверджені виписками з автоматизованої системи виконавчого провадження за зазначеними вище номерами виконавчого провадження, стан виконавчого провадження підтверджено завершено, повернення стягувачу (а.с. 76-79).

Також, відповідно до наданих відповідачем до суду першої інстанції копій матеріалів виконавчого провадження №67519701 та інформації, що відображена в автоматизованій системі виконавчого провадження, державним виконавцем Суворовського ВДВС у м. Херсоні 15.11.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67519701 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, стягувачем виступає Суворовський ВДВС у м. Херсоні.

В постанові від 15.11.2021 року ВП №67519701 про відкриття виконавчого провадження вказано, що постанова ВП №59231450 про стягнення виконавчого збору видана 03.06.2019 року, набрала чинності 03.06.2019 року.

Пунктом 2 постанови від 15.11.2021 року ВП №67519701 зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно, боржник попереджений про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В межах виконавчого провадження №67519701 державним виконавцем винесено постанови №67519701 від 15.11.2021 року, з посиланням на ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із несплатою боргу накладено арешт на майно боржника та на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів божника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржника ОСОБА_1 .

Предметом спору в цій справі є постанова від 03.06.2019 року ВП №59231450 про стягнення виконавчого збору, та постанова від 15.11.2021 року ВП №67519701 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 03.06.2019 року ВП №59231450 про стягнення виконавчого збору.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що правомірність постанов підтверджена відповідачем належними доказами, та навпаки не спростована позивачем. Також, суд першої інстанції виходів із того, що приймаючи оскаржувані постанови посадові особи відповідача діяли у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час вчинення виконавчих дій.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України. органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (надалі - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VІІІ (в редакції чинній на час відкриття виконавчого провадження 15.11.2021 року), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ (в редакції чинній станом на 15.11.2021 року), підлягають примусовому виконанню постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону №1404-VІІІ (в редакції чинній станом на 15.11.2021 року) строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом (ч. 2 ст. 11 Закону №1404-VІІІ).

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 12 Закону №1404-VІІІ (в редакції чинній станом на 15.11.2021 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VІІІ (в редакції чинній станом на 15.11.2021 року) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VІІІ (в редакції чинній станом на 17.02.2017 року під час відкриття виконавчого провадження № 54413885), виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Закону №1404-VІІІ (в редакції чинній станом на 17.02.2017 року під час відкриття виконавчого провадження № 54413885) вбачається, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з ч.5 ст. 27 Закону 1404-VIII (в редакції чинній станом на 17.02.2017 року під час відкриття виконавчого провадження № 54413885) виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті (в редакції чинній станом на 17.02.2017 року під час відкриття виконавчого провадження № 54413885) передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до матеріалів справи, державним виконавцем за заявою стягувача на підставі виконавчого листа №766/11168/16, виданого судом 12.05.2017 року, постановою від 02.08.2017 року було відкрито виконавче провадження № 54413885 та в даній постанові зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 40692,16 грн.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 37 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

За приписами частини 5 ст. 37 Закону №1404-VІІІ повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Дії виконавців під час вчинення виконавчих дій врегульовані Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція №512/5), розробленою відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних Законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Пунктами 19 та 20 розділу ІІІ Інструкції №512/5 визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Таким чином, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу III Інструкції №512/5 визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За змісту постанови державного виконавця за ВП №54413885 від 22.12.2017 року вбачається повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VІІІ, повернення авансового внеску у сумі 8060,51 грн. та право повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання у строк до 22.12.2020.

Матеріали справи не містять доказів та сторони не заперечують того, що за виконавчим провадженням №54413885 не відбулось жодного стягнення з апелянта, виконавчий документ повернутий стягувачу за підстав п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII, та, оскільки норма ст. 27 Закону № 1404-VIII передбачала стягнення виконавчого збору у розмірі 10 % від суми що фактично стягнута державним виконавцем за виконавчим документом, у відповідача були відсутні підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору за вказаним виконавчим провадженням.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

Так, починаючи з 28.08.2018 року, змістом ч. 2 ст. 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Наказом Міністерства юстиції України «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» від 29.09.2016 № 2830/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за № 1300/29430, встановлено відповідні види та розміри витрат виконавчого провадження, якими керується державний виконавець під час винесення відповідних постанов.

Таким чином, апеляційний суд вважає правильними висновку суду першої інстанції про те, що постанова від 03.06.2019 року ВП №59231450 була прийнята державним виконавцем з дотриманням вимог ст. 27 Закону №1404-VІІІ (в редакції чинній станом на 03.06.2019 року). Доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків суду першої інстанції.

При цьому апеляційний суд вважає помилковими доводи апеляційної скарги які ґрунтуються на правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 11.03.2020 року по справі №2540/3203/18, оскільки спірні правовідносини у справі №2540/3203/18 виникли до 28.08.2018 року (постанова про стягнення виконавчого бору прийнята 03.08.2018 року). Проте як оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору у справі, яка переглядається апеляційним судом, винесена 03.06.2019 року, під час дії ч. 2 ст. 27 Закону №1404-VІІІ в редакції чинній з 28.08.2018 року.

Також апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо дотримання відповідачем строку пред`явлення виконавчого документа (постанови про стягнення виконавчого збору від 03.06.2019 року ВП №59231450) до примусового виконання 15.11.2021 року, та відхиляє доводи апелянта з цього приводу, з огляду на таке.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, у розумінні положень Закону №1404-VІІІ виконавчий документ є документом строковим, тобто має виконавчу силу тільки протягом строку, встановленого законом. Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (виконавча давність) це встановлений законом строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання і стати підставою для відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій, спрямованих на реалізацію припису юрисдикційного акту.

У виконавчому документі зазначено серед інших строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За приписами ч. 1 ст. 12 Закону №1404-VІІІ строк пред`явлення документів до виконання за якими стягувачем є держава або державний орган становить три місяці.

Але, оскільки 15.11.2021 державним виконавцем було винесено постанову ВП №59231450 про повернення виконавчого документу стягувачу за п.1 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VІІІ (за заявою стягувачу), державним виконавцем 15.11.2021 року правильно була винесена та оскаржувана постанова ВП № 67519701 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 03.06.2019 року ВП №59231450, за якою стягувачем виступає Суворовський ВДВС у м. Херсоні.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону №1404-VІІІ (в редакції від 06.10.2021) строк пред`явлення спірного виконавчого документу не змінився, становить три місяці та виходячи зі змісту ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VІІІ, у відповідній редакції, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору така, що набуває статусу виконавчого документа за п. 7 ст. 3 зазначеного Закону та може бути винесена лише за відповідними визначеними Законом наслідками саме закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу та відсутності обставин стягнення виконавчого збору.

За виконавчим провадженням № 59231450 постановою державного виконавця від 15.11.2021 року повернуто виконавчий документ стягувачу (а.с. 16), відповідно строк три місяці для пред`явлення виконавчого документу від 03.06.2019 року щодо стягнення виконавчого збору починається з 15.11.2021 та триває три місяці.

Таким чином, державним виконавцем було винесено постанову 15.11.2021 про відкриття виконавчого провадження № 67519701 щодо виконання виконавчого документу №59231450, з дотримання строку пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання.

Зазначені висновки суду першої інстанції узгоджуються із висновками викладеними постанові Верховного Суду від 29.05.2020 року по справі №826/7708/17 (№К/9901/62380/18) щодо застосування строків пред`явлення виконавчого документу до виконання та переривання таких строків.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 257, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі №540/7613/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 08.04.2022 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.