Справа № 460/8944/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/8944/20 пров. № А/857/22787/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Ільченко А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Ткачук О.В., Шевчук В.М.;

від відповідача - Валентюк О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.08.2021р. в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській обл. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (суддя суду І інстанції: Нор У.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 39 хв. 11.08.2021р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 20.10.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

04.12.2020р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1 , суб`єкт господарювання) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати винесену Управлінням Держпраці у Рівненській обл. (надалі - відповідач, суб`єкт владних повноважень) постанову № РВ 8316/1363/000031/Т8-ФС від 25.11.2020р. про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, відповідно до якої на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 50000 грн.; понесені судові витрати покласти на відповідача (а.с.1-10).

Згідно ухвали суду від 11.01.2021р. розгляд справи проведено за правилами загального позовного провадження із викликом сторін (їх представників) (а.с.52-53).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.08.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Рівненській обл. № РВ 8316/1363/000031/Т8-ФС від 25.11.2020р. про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Рівненській обл. на користь ФОП ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.139-143).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Управління Держпраці у Рівненській обл., який у поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.147-152).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час інспекційного відвідування о 14 год 00 хв. 23.09.2020р. за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на робочих місцях продавців, за прилавком біля товарів, знаходились ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В своєму поясненні ОСОБА_3 вказала, що стажується 23.09.2020р. продавцем у ОСОБА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 .

За час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 не надав документів, що підтверджують здійснення 23.09.2020р. стажування ОСОБА_3 на її замовлення за індивідуальною програмою, що погоджене територіальним центром зайнятості.

З огляду на вищевикладене вбачається порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ч.1 ст.21 КЗпП України та ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме: допущення 23.09.2020р. до виконання роботи продавця ОСОБА_3 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без укладення трудового договору, оформленого у встановленому законом порядку, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття на роботу ОСОБА_3 .

Позивачем ФОП ОСОБА_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.197-200).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, який зареєстрований у встановленому законом порядку, про що до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис № 00000289 від 31.01.2006р.; основний вид діяльності за кодом КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

У період з 23.09.2020р. по 06.10.2020р. на підставі наказу № 846 від 23.09.2020р. (а.с.64) та направлення на інспекційне відвідування № 686-Н/09-27 від 23.09.2020р. (а.с.17), Управлінням Держпраці у Рівненській обл. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань додержання вимог законодавства про працю, за результатами якого складено Акт № РВ8316/1463/АВ від 01.10.2020р. (а.с.14-16).

Правовою підставою для проведення такої перевірки стало рішення керівника органу контролю, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у пп.1, 2, 4-7 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затв. постановою КМ України № 823 від 21.08.2019р.

Перевіркою було виявлено ряд порушень позивачем трудового законодавства, а саме:

вимог ч.1 ст.21 КЗпП України, яке полягало у тому, що ФОП ОСОБА_1 не укладено трудовий договір із ОСОБА_3 , яка виконує роботу продавця в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

приписів ч.3 ст.24 КЗпП України, яке полягало у тому, що ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску в загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме: ОСОБА_3 виконує роботу продавця в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У ході проведення перевірки посадовими особами відповідача були відібрані письмові пояснення у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

В своїх поясненнях ОСОБА_2 зазначила, що працює продавцем у приватного підприємця ОСОБА_1 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на АДРЕСА_1 , що відображено у акті перевірки (а.с.15).

ОСОБА_3 в своєму поясненні від 23.09.2020р. вказала, що в цю дату стажується продавцем у ОСОБА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований на АДРЕСА_1 (а.с.61).

В наданих поясненнях від 01.10.2020р. позивач ОСОБА_1 зазначив про те, що займається підприємницькою діяльністю, яку здійснює в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Повідомив, що у нього є один найманий працівник - ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 прийшла 23.09.2020р., щоб ознайомитись з роботою продавцем у вказаному магазині (а.с.62).

05.10.2020р. позивачем надіслано до Управління Держпраці у Рівненській обл. заперечення на Акт інспекційного відвідування № РВ8316/1463/АВ від 01.10.2020р., у якому зазначено, що суб`єкт господарювання не погоджується з його висновками щодо порушень ним трудового законодавства і вважає, що вони ґрунтуються виключно на поясненнях ОСОБА_3 , які були отримані під тиском інспекторів відповідача. Вказує, що ОСОБА_3 не є його найманим працівником і не перебуває з ним у трудових відносинах, а лише прийшла в магазин з метою пошуку роботи продавця. Інспекційне відвідування було проведено відповідачем з порушенням порядку його здійснення, а саме: за відсутності суб`єкта господарювання, без пред`явлення інспекторами направлення на перевірку перед її проведенням, а також перевищенням встановленого законодавством строку на здійснення такого заходу контролю (а.с.18-20).

25.11.2020р. першим заступником начальника Управління Держпраці у Рівненській обл. Носом М.В. за результатами розгляду матеріалів інспекційного відвідування прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № РВ8316/1363/000031/Т8-ФС, відповідно до якої на позивача накладено штраф у розмірі 50000 грн за порушення законодавства про працю, які відображені в Акті № РВ8316/1463/АВ від 01.10.2020р. (а.с.12-13).

Свідок ОСОБА_3 під час її допиту у судовому засіданні пояснила, що 23.09.2020р. прийшла в магазин влаштовуватись на роботу, оскільки ніде не працювала. Під час її перебування у магазині двічі заходили особи, які на другий раз пред`явили посвідчення інспекторів Держпраці. Після цього вони наказали дати їй пояснення та продиктували їх зміст. Сказали, що так треба написати. Повідомила, що пояснення вона давати не хотіла, однак на її заперечення інспектори не реагували. В магазині вона продавцем не стажувалась. Товар не відпускала.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 повідомила, що вона працює продавцем у ФОП ОСОБА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 23.09.2020р. вона продавала товари в цьому магазині. ОСОБА_3 прийшла в приміщення магазину по оголошенню влаштовуватись на роботу продавця. Потім зайшли інспектори і змусили її та ОСОБА_3 писати пояснення. Зазначила, що вона не розуміла, навіщо ОСОБА_3 це робить, оскільки вона не стажувалась продавцем і ніякої роботи взагалі не виконувала.

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що інспектори праці Управління Держпраці у Рівненській обл. Марчук В.Я. та Семенюк М.В. під час проведення з 23.09.2020р. по 06.10.2020р. інспекційного відвідування у магазині позивача дотримались встановленої законодавством процедури здійснення такого заходу контролю.

Щодо встановлення відповідачем за результатами перевірки факту порушення ФОП ОСОБА_1 порушення законодавства про працю суд висновувався тим, що зміст виявлених відповідачем порушень зводиться до того, що ФОП ОСОБА_1 допустив 23.09.2020р. ОСОБА_3 до роботи продавцем у магазині без укладення з нею трудового договору.

Єдиним документом, що слугував підставою для таких висновків контролюючого органу, стали пояснення ОСОБА_3 , які були відібрані у неї інспекторами під час здійснення інспекційного відвідування.

Жодних інших доказів щодо допуску ОСОБА_3 до роботи без належного оформлення трудових відносин у матеріалах справи не міститься; відповідачем в акті та спірному рішенні такі не наведені. Фото- або відеофіксація перевірки і вказаного порушення інспекторами не здійснювалась.

Отриманими в суді показаннями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , письмовими поясненнями ФОП ОСОБА_1 від 01.10.2020р. вищевказана обставина спростована.

Натомість пояснення, надані ОСОБА_3 в ході перевірки, суд оцінив критично та вважав, що вони не відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи, а також показанням свідків, які отримані судом безпосередньо в судовому засіданні, у їх сукупності і взаємозв`язку. На думку суду, цей документ не може бути достатнім доказом інкримінованого позивачу порушення законодавства про працю.

У відповідача була можливість подати клопотання щодо виклику в якості свідків інспекторів, які проводили перевірку для надання показань з приводу обставин її проведення, відсутності тиску з їх боку на ОСОБА_3 при відібранні у неї пояснень. Однак, представник відповідача таким правом не скористався, покладений на нього законом обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення належним чином не виконав.

Відтак, висновки зазначені у акті перевірки щодо вчинення ФОП ОСОБА_1 порушень вимог трудового законодавства на підставі якого приймалось спірне рішення є необґрунтованими та помилковими.

Отже, у відповідача були відсутні правові підстави для винесення постанови № РВ8316/1363/000031/Т8-ФС від 25.11.2020р. про накладення на позивача штрафу, а тому це рішення є протиправним і підлягає скасуванню в судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про наявність достатніх правових підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Частина 1 ст.24 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) містить перелік випадків коли трудовий договір з працівником укладається у письмовій формі. Відповідно до частини 3 цієї статті працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати і винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків.

Із змісту наведеного слідує, що підставою для застосування вказаних санкцій є факт допуску без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує на підприємстві певну трудову функцію, що у сукупності з іншими ознаками надає їй статусу працівника підприємства, а підприємство щодо неї є суб`єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України.

Такі відносини регулюються законодавством про працю, при цьому сторони розуміють та усвідомлюють таку обставину, але жодним чином не оформляють таких відносин. Сфера регулювання ст.24 КЗпП України обмежується випадками, коли між підприємством та фізичною особою мають місце відносини, які за своїм змістом регулюються трудовим законодавством, а застосування штрафних санкцій за абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України здійснюється у тому випадку, коли такі відносини не оформлені документами, визначеними КЗпП України.

Проведеною перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ч.1 ст.21, ч.3 ст.24 КЗпП України, які полягають в допуску працівника ОСОБА_3 до роботи без належного оформлення трудових відносин.

Зокрема, як зазначено в Акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), інформації про працевлаштування ОСОБА_3 не було надано; остання допущена до роботи без належного оформлення трудових відносин.

Отже визначальним для вирішення наведеного спору є підтвердження чи спростування факту допуску ФОП ОСОБА_1 до роботи ОСОБА_3 без укладення трудового договору, тобто, фактичного допуску до роботи без оформлення трудових відносин.

Для встановлення факту порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України необхідно встановити:

відсутність договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу;

факт допуску до роботи осіб (незалежно від терміну такого допуску) без укладення трудового договору.

За твердженням відповідача, згідно складеного Акту на час проведення інспекційного відвідування трудовий договір із ОСОБА_3 не був укладений.

Факт допуску до роботи ОСОБА_3 до роботи без оформлення трудових відносин підтверджується її письмовими поясненнями від 23.09.2020р., в яких вона вказала про своє стажування в магазині ФОП ОСОБА_1 .

Будь-яких інших доказів щодо допуску ОСОБА_3 до роботи без належного оформлення трудових відносин не представлено; в акті та спірному рішенні відповідачем такі не наведені. Фото- або відеофіксація перевірки і вказаного порушення інспекторами не здійснювалась.

Отриманими в суді показаннями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , письмовими поясненнями ФОП ОСОБА_1 від 01.10.2020р. вищевказана обставина спростована, оскільки такі заперечили факт роботи/допуску до роботи ОСОБА_3 .

Будучи допитаною в якості свідка, ОСОБА_3 показала, що 23.09.2020р. прийшла в магазин влаштовуватись на роботу, оскільки ніде не працювала. Під час її перебування у магазині двічі заходили особи, які на другий раз пред`явили посвідчення інспекторів Держпраці. Після цього вони наказали дати їй пояснення та продиктували їх зміст. Сказали, що так треба написати. Повідомила, що пояснення вона давати не хотіла, однак на її заперечення інспектори не реагували; в магазині вона продавцем не стажувалась, товар не відпускала.

За наведених обставин письмові пояснення, надані ОСОБА_3 в ході інспекційного відвідування, слід оцінювати критично, оскільки вони не відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи, а також показанням свідків, які отримані судом безпосередньо у судовому засіданні, у їх сукупності і взаємозв`язку.

Також цей документ не може бути достатнім доказом інкримінованого позивачу порушення законодавства про працю, оскільки носить загальний характер, не містить відомостей щодо умов такого стажування (початку стажування, його графіку, функцій особи, яка проходить стажування), а також оплати працівника.

При цьому колегія суддів зауважує, що первинні пояснення ОСОБА_3 можуть містити інформацію про можливе вчинення позивачем певних дій, які можуть характеризуватися як порушення законодавства про працю. Проте, допустимих доказів вчинення роботодавцем відносно цієї особи (виконавця послуг) порушення законодавства про працю відповідачем не здобуто.

Водночас, відповідно до поданої звітності у позивача є наявний один найманий працівник - ОСОБА_2 , що стверджується трудовим договором від 19.02.2020р., повідомленням про прийняття на роботу від 18.02.2020р., звітністю про нарахування єдиного внеску за серпень 2020 року.

Разом з тим, вказані документи не були враховані відповідачем під час винесення спірної постанови, а також помилково відхилені пояснення ФОП ОСОБА_1 про причини перебування ОСОБА_3 в магазині - остання прийшла ознайомитися з роботою продавця.

Отже, під час судового розгляду не знайшов свого об`єктивного підтвердження факт допуску ОСОБА_3 до роботи без оформлення трудових відносин.

При цьому, колегія суддів зауважує, що висновки відповідача щодо виявлених порушень ґрунтуються лише на первинних письмових поясненнях ОСОБА_3 від 23.09.2020р., при цьому факт допуску до роботи без оформлення трудового договору документально не підтверджений, а тому висновки перевірки ґрунтуються в цій частині на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, приймаючи спірну постанову, не надав оцінку усім обставинам справи, під час розгляду справи ним не було доведено факту порушення ФОП ОСОБА_1 приписів ч.1 ст.21, ч.3 ст.24 КЗпП України стосовно ОСОБА_3 , а відтак оскаржувана постанова № РВ 8316/1363/000031/Т8-ФС від 25.11.2020р. про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення є протиправною та підлягає скасуванню.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, згідно яких вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, з вищевикладених мотивів.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат на стадії апеляційного розгляду справи немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.08.2021р. в адміністративній справі № 460/8944/20 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складання повного тексту судового рішення: 11.04.2022р.