Справа № 399/699/21
Суддя: Шульженко В. В.
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 399/699/21
провадження № 2-а/399/3/2022
Рішення

Іменем України

11 квітня 2022 року смт Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Шульженко В.В., при секретарі судового засідання Бобрик І.О., за участі представника позивача, адвоката Кінаша А.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Онуфріївка в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до т.в.о. командира взводу №1 роти №1 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Прокопчука Ігоря Петровича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №599935 винесену 10.10.2021 року т.в.о. командира взводу №1 роти №1 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області, лейтенантом поліції Прокопчуком Ігорем Петровичем відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.10.2021 року позивач рухався на власному автомобілі ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Кременчук по вул. Миколаївській в напрямку автовокзалу. По третій смузі на перехресті з вул. Шевченка проводилися дорожні роботи. Позивач став в чергу по другій полосі і коли автомобілі, які стояли попереду нього почали рухатися, він також почав рух. Автомобіль, який рухався попереду, виїхав на перехрестя, а позивач в цей час під`їжджав до стоп лінії перед перехрестям. Коли побачив, що загорівся жовтий сигнал світлофора, він негайно зупинився. На пішохідний перехід він не виїхав, а лише заїхав за стоп лінію. В цей час з правого боку під`їхав автомобіль патрульної поліції, які почали махати йому руками та щось говорити. Коли загорівся зелений сигнал світлофора, він переїхав перехрестя і зупинився. Поліцейські відмовилися представлятися, вели себе зухвало, ображали його доньку. На місці зупинки постанову йому не вручили, постанову позивач отримав 11.10.2021 року за місцем знаходження батальйону патрульної поліції в м. Кременчук.

Зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач 1 не керувався жодними допустимими доказами, які б підтверджували його вину у скоєнні правопорушення. Зазначає, що оскаржуваною постановою інкримінується порушення розділу 34 ПДР України, при тому, що розділ має 2 підрозділи та підпункти, відповідно для позивача є незрозумілим, що він порушив.

Посилаючись на положення п.1.12 підрозділу 1 розділу 34 ПДР України позивач зазначає, що коли він під`їжджав до перехрестя, то почав мигати зелений сигнал світлофора, оскільки він рухався повільно, то йому вистачило часу зупинитися на перше мигання світлофора жовтого кольору. Посилаючись на п.8.11 ПДР України зазначає, що він мав законне право продовжувати рух, але з міркувань безпеки учасників дорожнього руху він зупинив транспортний засіб на стоп лінії, до світлофора і до пішохідного переходу, чим забезпечив безперешкодний рух пішоходів.

Також позивач зазначив, що розгляд справи відбувся у його відсутність. Порушено вимоги ст.ст. 268, 280 КУпАП, вважає, що його незаконно позбавлено можливості ознайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання та позбавлено можливості при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката.

Ухвалою суду від 05.11.2021 року відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання з розгляду справи по суті. Роз`яснено відповідачу право подачі відзиву у строки встановлені законом.

23.11.2021 року від представника відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому останній заперечує позовні вимоги та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Заперечення обґрунтовує тим, що відповідачем 1 дійсно винесено щодо позивача оскаржувану постанову. Наводить положення п.8.10., розділу 34 ПДР України та ч.1 ст. 122 КУпАП. Та, зазначає, що за допомогою відео реєстратора, встановленого в службовому автомобілі зафіксовано як 10.10.2021 року під час патрулювання в місті Кременчук був виявлений транспортний засіб ВАЗ 21061, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача, який при забороняючому рух сигналі світлофора здійснив зупинку за межами горизонтальної дорожньої розмітки 1.12 «стоп лінія», а саме на пішохідному переході» - файл VID_20211112_105445_213, час 16:46:57. Відеозаписом файл , час 16:56:58, час 16:57:25 представник відповідача 1 спростовує пояснення позивача в позовній заяві та підтверджує, що на місці зупинки транспортного засобу, в порядку ст. 279 КУпАП, поліцейський представився, повідомив про причину зупинки, а саме вчинення позивачем декількох порушень ПДР України, в тому числі вимог дорожньої розмітки 1.12 «стоп-лінія». Під час з`ясування фактичних обставин справи в усних поясненнях водій підтвердив, що під час руху при забороненому сигналі світлофора перетнув стоп-ліню та здійснив зупинку транспортного засобу за її межами, повідомив, що дійсно проїхав стоп-лінію та повинен був зупинитися раніше. Також зазначає, що позивача на місці розгляду справи було ознайомлено з відеозаписом вчиненого правопорушення - файл . Та, водієві повідомлено про розгляд справи, роз`яснено вимоги ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП - файл . Письмових пояснень та будь-яких доказів в порядку ст. 268 КУпАП на підтвердження дотримання ПДР України позивач на місці розгляду справи не надавав, жодних клопотань не заявляв. Представник зазначає, що при винесені оскаржуваної постанови враховано пояснення водія, з`ясовано фактичні обставини справи та прийнято рішення про накладення стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП. Постанову оголошено в присутності позивача негайно після розгляду справи про адміністративне правопорушення, роз`яснено порядок та строк оскарження постанови, від отримання копії оскаржуваної постанови позивач відмовився про що зроблено відповідну відмітку в п.9 постанови - файл .

Також представник відповідача 1 з посиланням на відповідне нормативне обґрунтування просив суд прийняти до уваги, що позивачем по справі до адміністративного позову не додано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим просив відмовити у позові повністю. До відзиву представником відповідача 1 додано диск із відеозаписом адміністративного правопорушення, вчиненого гр. ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП.

23.11.2021 року від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити в задоволені позову повністю. Обґрунтування заперечень є аналогічними запереченням наданим у відзиві представником відповідача 1.

В судових засіданнях позивач та його представник позов підтримали повністю просили його задовольнити з підстав зазначених у ньому. Представник позивача додатково зазначив, що зі змісту п.7 оскаржуваної постанови видно, що до постанови нічого не додається, а тому наданий стороною відповідача диск із відеозаписом є неналежним та недопустимим доказом в суді. Звертав увагу суду на те, що стоп лінія та світлофор розділені. Якщо стоп лінія нанесена перед об`єктами, де здійснюється регулювання руху, водій зобов`язаний зупинити транспортний засіб перед ними тільки в тому випадку, якщо сигнали регулювальника, світлофора або спеціальна вимога Правил дорожнього руху забороняють подальший рух. Тому, на думку представника позивача, в даному випадку, стоп лінія не має значення, оскільки це регульоване перехрестя. Та, зазначив, що позивач не рухався на червоний сигнал світлофора, а навпаки зупинився. Дійсно позивач розгубився на складному перехресті через відсутність досвіду керування транспортним засобом, та застосував правило правої руки. Також представник позивача зазначив, що позивачу інкриміновано адміністративне правопорушення через порушення розділу 34 ПДР України, який регулює Дорожню розмітку та містить у собі підрозділи та численні пункти.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, заяв, клопотань не направили. У поданих до суду відзивах просили справу розглянути за відсутності представників.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 268 КАС України учасник справи вважаться повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи визначеної ст. 286 КАС України з моменту направлення такого повідомлення працівником суду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши в судовому засіданні позивача та йогно представника, дослідивши матеріали справи, у тому числі диск із відеозаписами з боді-камери поліцейського, заслухавши показання свідка, суд приходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні надала суду наступні показання. В жовтні 2021 року, точної дати не пам`ятає, близько 16:00 год., вона з батьком, тобто позивачем по справі, приїхали у м. Кременчук у власних справах. Водій рухався по середній полосі смуги руху, оскільки у першій полосі смуги руху проводилися ремонтні роботи, на що водій і зазначав, що мабуть тут і проїжджати не можна. Водій перед світлофором зупинився, потім поїхав і знову зупинився. З права від них їхала поліція, і працівники поліції, які знаходилися в автомобілі показували їм дивні рухи. Зазначила, що водій, після того, як увімкнувся зелений сигнал світлофора, міг поїхати і прямо, але він повернув на ліво і поїхав за поліцією. Поліцейські почали запитувати чому він поїхав на червоний сигнал світлофора, на що водій почав заперечувати. Та, повідомляла, що водій не їхав на червоний сигнал світлофора, і не їхав на великій швидкості. Водій зупинився перед стоп лінією, потім проїхав далі і знову зупинився, оскільки водієві здалося, що не працює світлофор, який довго світив жовтим сигналом, але коли він зрозумів, що світлофор працює, то одразу зупинився.

Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №599935 від 10.10.2021 року винесеної т.в.о. командира взводу №1 роти №1 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП л-нт поліції Прокопчуком І.П. відносно ОСОБА_1 , судом встановлено, що 10.10.2021 року о 16:46 год. в м. Кременчук, вул. Михайлівська, 2, водій керуючи ТЗ при сигналі світлофора, що забороняє рух, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 стоп-лінія, чим порушив розділ 34 ПДР України, відео з бодікам ВІ01042, відео з бодікам ТЗ6495, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП та постановлено застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. У гр.7 «до постанови додаються» наявний запис «не додається». У гр.8, 9 оскаржуваної постанови наявний запис про те, що від підпису та від отримання копії постанови особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, відмовилася. Копія постанови надіслана рекомендованим листом.

Розділ 34 ПДР України регулює дорожню розмітку та включає пункти горизонтальної та вертикальної розмітки.

Відповідно до п.1.12 розділу 34 ПДР України стоп-лінія - позначає місце, де водій повинен зупинитися за наявності знака 2.2 або за сигналу світлофора чи регулювальника, що забороняє рух.

Відповідно до п.8.7.3 ПДР України жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух; поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу; вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

Із відеозапису судом встановлено, що рух перехрестям регулюється світлофором, відповідно враховуючи зазначені положення п.1.12 ПДР України водій повинен зупинитися перед стоп-лінією на сигнал світлофора, що забороняє рух. Вказане спростовує твердження представника позивача про те, що якщо перехрестя регулюється світлофором, то стоп-лінія не має значення, а діє світлофор.

За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити, зокрема: опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою ст. 283 КУпАП, повинна містити відомості про, зокрема: транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Твердження представника позивача щодо неналежності та недопустимості відеодоказу у даній адміністративній справі є безпідставним, оскільки у оскаржуваній постанові поліцейським зазначено технічний засіб, яким здійснено відеозапис, а саме бодікамера ВІ01042 та бодікамера ТЗ6495, що відповідає положенням абз. 4 ч.3 ст. 283 КУпАП. А тому такий доказ є належним та допустимим.

Відповідно до пунктів 4, 6, 8, 9 розділу ІІІ наказу МВС України №1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП; справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до п.2 розділу IV зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що опис обставин, установлених при розгляді справи та суть адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові не містить даних про світловий сигнал світлофора, що забороняє рух та при якому водій керуючи ТЗ не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 стоп-лінія.

Зі змісту постанови ОСОБА_1 порушив розділ 34 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП. Проте, судом зазначається, що розділ 34 Дорожня розмітка містить у собі два пункти - горизонтальна та вертикальна розмітки, які в собі містять підпункти. Тому, на думку суду, зазначене порушення є неконкретним.

У відзиві представники відповідачів посилаються на п.8.10 розділу 8 Регулювання дорожнього руху ПДР України, а саме, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Проте порушення водієм такого пункту ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність, не ставилося в оскаржуваній постанові.

Із відеозапису (VID_20211112_105445_213) судом встановлено, що останній не підтверджує транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення, зокрема, номерний знак, та того факту, що водій не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 стоп-лінія при сигналі світлофора, що забороняє рух та яким саме. Із вказаного відеодоказу видно фрагмент того, що водій рухається на досить невеликій швидкості, з якого не вдається встановити, чи то водій рухається без зупинки перед стоп-лінією, чи то водій почав рухатися після зупинки перед стоп-лінією, та на який саме сигнал світлофора, що забороняє рух, рухається.

Наданими суду відеодоказами спростовується твердження позивача у позовній заяві про те, що поліцейським його позбавлено можливості ознайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання та користуватися юридичною допомогою адвоката. Зокрема, із відео файлу видно, що поліцейським зазначено про посадову особу її ПІБ який буде розглядати справу, дата та час розгляду справи, сформульовано короткий зміст суті правопорушення, особі, що притягалася до адміністративної відповідальності роз`яснено ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Проте, при спробі ОСОБА_1 уточнити у поліцейського інкриміноване йому правопорушення та надати пояснення, поліцейським висловлено прохання «не заважати», що підтверджується даними зазначеного вище відео файлу, 17:04 год. Постанову винесено за участі ОСОБА_1 та оголошено останньому, що підтверджується відеодоказом. Від підпису постанови та отримання її копії ОСОБА_1 відмовився на місці, що також зафіксовано у відео файлі .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд звертає увагу, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 року по справі № 295/3099/17 та від 13.02.2020 року по справі № 524/9716/16-а та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п.3 ч.3 ст.2 КАС України), суд констатує, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому обвинувачено позивача, не зафіксовано належними доказами. Поліцейським при розгляді справи про адміністративне правопорушення не встановлені усі конкретні обставини вчинення правопорушення та не зібрані належні та достатні докази інкримінованого правопорушення. Суть правопорушення згідно оскаржуваної постанови є неконкретною, оскільки не містить даних про світловий сигнал світлофора, що забороняє рух при якому водій керуючи ТЗ не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 стоп-лінія та не містить фактичних доказів того, що водій дійсно не зупинився перед стоп-лінією, також зазначення порушення розділу 34 ПДР України є неконкретним, оскільки розділ 34 ПДР України визначає поняття дорожніх розміток та їх види, а правила регулювання дорожнього руху визначені розділом 8 ПДР України.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність складу правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація з інших відеокамер тощо).

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова про притягнення до адміністративної відповідальності по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122, є недоведеним.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, встановлених обставин по справі, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Щодо розподілу судових витрат, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що при поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією від 19.10.2021 року, тому зазначена сума судових витрат підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 242-246, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №599935 від 10.10.2021 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ вул. Федора Ернста, буд. 3, ), судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 гривень (дев`ятсот вісім гривень) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Онуфріївського районного суду

Кіровоградської області В.В. Шульженко