Справа № 160/22584/21
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Дніпропетровської обласної прокуратури, до відповідача-2: Офісу Генерального прокурора, до відповідача-3: П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до відповідача-1: Дніпропетровської обласної прокуратури, до відповідача-2: Офісу Генерального прокурора, до відповідача-3: П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (далі відповідач), в якій, з урахуванням уточнень, прийнятих судом, просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №274 від 13.09.2021 про неуспішне проходження прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (вербальний та абстрактно- логічний тест);
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №3314к від 19.10.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»);
- зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 на публічній службі в Дніпропетровській обласній прокуратурі, запропонувавши рівнозначну посаду прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 прокуратури Дніпропетровської області, (або на іншу рівнозначну посаду прокурора окружної прокуратури у місті Дніпро Дніпропетровської області) з 22 жовтня 2021 року, з наданням робочого місця в окружній прокуратурі, з призначенням відповідного окладу, для прокурорів рівня окружних прокуратур, з відповідними виплатами та надбавками за вислугу років тощо, згідно діючого законодавства, допустити рішення до негайного виконання;
- стягнути з відповідачів солідарно, на користь позивача суму сплаченого судового збору, в розмірі 908,00 (дев`ятьсот вісім) грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 11 лютого 2004 року він працював в органах прокуратури України на різних прокурорсько-слідчих посадах, загальний прокурорський стаж становить понад 16 років. Наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №3314к від 19.10.2021 ОСОБА_1 з 22 жовтня 2021 року звільнено з посади прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №274 від 13.09.2021 про неуспішне проходження атестації. Вказані наказ та рішення П`ятнадцятої кадрової комісії позивач вважає протиправними, незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Наголошував на тому, що за результатами складання іспиту, який складався з 2 блоків, комп`ютерна програма узагальнила їх результати та видала загальний результат у 92 бали, тобто з мінімально недостатнім результатом в 1 бал. Не погоджуючись з таким результатом та вважаючи некоректною роботу технічного пристрою, на якому позивач проходив вказаний іспит, ОСОБА_1 звернувся до представників Другої кадрової комісії. Рішенням Другою кадровою комісією від 17.11.2020 року (протокол №13 засідання Другої кадрової комісії від 17.11.2020 року) визнано недійсними результати іспиту 5 листопада 2020 року та виключено позивача зі списку осіб, які під час здачі іспиту 5 листопада 2020 року набрали менше 93 балів, та прийнято рішення про призначення нової дати складання вказаного іспиту, без її визначення. Не зважаючи на рішення Другої кадрової комісії, без призначення нової дати складання іспиту та без проведення нового іспиту, П`ятнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів було прийнято рішення №274 від 13.09.2021 про неуспішне проходження позивачем іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. Наведене рішення П`ятнадцятої кадрової комісії, відносно ОСОБА_1 , позивач вважає протиправним та незаконним, оскільки воно прийнято в односторонньому порядку, без участі позивача, без належної аргументації та мотивації, ймовірно й без достатніх для цього підстав (наявності відповідних повноважень та компетенції) та без інформування про наміри переглянути вже прийняте рішення з цього питання Другою кадровою комісією. Наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №3314к від 19.10.2021 про звільнення, взагалі не містить вказівки на підставу відповідної зміни правового статусу позивача - у наказі відсутнє посилання на будь-яке положення Закону України «Про прокуратуру» (зокрема ст.51 вказаного нормативно-правового акту), як на підставу звільнення з займаної посади, що поставило позивача у стан правової невизначеності, адже зміст наказу не дозволяє встановити дійсні підстави звільнення. За наведених обставин, наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №3314к від 19.10.2021 позивач вважає протиправними та незаконним і такими, що підлягає скасуванню. Окремо позивач посилався на те, що така обов`язкова умова як подання заяви про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію встановленої форми свідчить про очевидне втручання суб`єкта владних повноважень в його особисті права і свободи, а тому порушує принцип верховенства права. Також наголошував на тому, що повноважень щодо перегляду, скасування, зміни вже прийнятих рішень іншими кадровими комісіями стосовно атестації прокурорів, в нормативних актах не передбачено. Окремо позивач посилався на такі обставини, що він є батьком чотирьох малолітніх дітей, яким від двох до дванадцяти років, і є єдиним годувальником в сім`ї, тому що його дружина знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, у тому числі у нього є мати пенсіонерка 1951р.н., якій також необхідна його підтримка, які не були враховані при звільненні. Окрім того, зазначав про порушення відповідачами норм КЗпП України при звільненні його з посади прокурора. З огляду на викладене, позивач вважає, що його слід поновити на посаді прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра або на іншій рівнозначній посаді прокурора окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури.
Позовна заява не відповідала вимогам ст.161 КАС України, тому ухвалою суду від 22.11.2021 року була залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків. На виконання ухвали суду позивач виправив вказані недоліки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року відкрито провадження по вказаній справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання було призначено на 20.12.2021 року о 13:00 год.
20.12.2021 року у підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву до 20.01.2022 року 13 год. 30 хв.
30.12.2021 року на адресу суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому Дніпропетровська обласна прокуратура заперечує проти задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Пунктом 9 розділу І Порядку №221 передбачено, що атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 цього Порядку. Вимоги щодо порядку проходження прокурорами атестації ОСОБА_1 дотримано, ним подано заяву у встановлений строк і за визначеною формою про переведення на посаду прокурора в місцевій прокуратурі та про намір пройти атестацію, у зв`язку з чим його допущено до його проходження. Отже, останнім надано персональну згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, його буде звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону №1697-УІІ, у відповідності до вимог підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, що є свідченням усвідомлення прокурором наслідків неуспішного проходження атестації. Зауважив, що атестація є спеціальною процедурою, що має на меті визначення здатності прокурора здійснювати повноваження в органах прокуратури України за визначеними законом критеріями. За наслідками складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (другий етап атестації) позивач відповідно до рішення №274 П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13.09.2021 набрав 92 бали, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту (93 балів). На виконання положень Закону України №113-ІХ, керівником Дніпропетровської обласної прокуратури видано наказ від 19.10.2021 №3314к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області та з органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу 11 «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»). Доводи позивача щодо відсутності в оскаржуваному наказі конкретної підстави для звільнення відповідач-1 вважає необґрунтованими, оскільки у наказі зазначено підставу звільнення відповідно до формулювання п. 19 розділу II «Прикінцеві в Західній окружній прокуратурі міста Дніпра Дніпропетровської області.і перехідні положення» Закону №113-IX. Окремо наголошував на тому, що з 15.03.2021 позивача було виведено зі штату та визначено робоче місце прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області ОСОБА_1 в Західній окружній прокуратурі міста Дніпра Дніпропетровської області. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235, ст. 240-1 КЗпП України, а отже, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити- працівника на попередній роботі. Оскільки ОСОБА_1 проходив службу в Західній окружній прокуратурі міста Дніпра на посаді прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області, що підтверджується записами в трудовій книжці, то й відсутні правові підстави для покладення на Дніпропетровську обласну прокуратуру обов`язків щодо поновлення позивача на посаді прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра, (або на іншій рівнозначній посаді прокурора окружної прокуратури у м. Дніпро). Також, оскільки позивачем не завершено процедуру атестації, а відповідно до вимог Закону №113-ІХ, переведення позивача до окружної прокуратури можливе лише у разі успішного проходження ним атестації. На підставі викладеного відповідач-1 вважає, що звільнення позивача було проведено з дотриманням вимог законодавства, тому підстави для поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.
17.01.2022 року на адресу суду від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з доводами позивача, а позов вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивачем на виконання п. 10 Порядку № 221 Генеральному прокурору подано заяву від 07.10.2019 встановленої форми про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію. Отже, ОСОБА_1 був обізнаний щодо умов та процедур проведення атестації, визначеними у Порядку № 221, у тому числі з можливими наслідками набрання меншої кількості балів, ніж прохідний бал на відповідному її етапі, а також добровільно надав персональну згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, його буде звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697. Позивач фактично погодився із встановленими умовами та правилами щодо переведення на посаду в окружну прокуратури та проведення атестації, а в подальшому фактично використав своє право на проходження відповідного етапу атестації та завершив тестування. На теперішній час Конституційним Судом України рішення щодо визнання неконституційними Закону № 113-ІХ чи окремих його положень не ухвалено та правову оцінку нормам, вказаним у позовній заяві, не надано. Порядок та умови атестації прокурорів є однаковими для всіх прокурорів та ґрунтуються на вимогах Закону № 113-ІХ, а тому процедура атестації була проведена без будь-яких дискримінаційних ознак. В свою чергу, за наслідками складання іспиту 05.11.2020 у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички позивачем набрано 92 бали, що є менше прохідного балу (93 бали) для успішного складання іспиту, тому його не допущено до проходження співбесіди. Зазначені результати відображено у відомості про результати тестування, у примітках до якої будь-які зауваження з боку позивача щодо процедури та порядку складання цього іспиту відсутні. ОСОБА_1 з`явився на іспит і до початку тестування не подав до кадрової комісії заяву, відповідно до п. 11 розділу І Порядку № 221, про перенесення дати іспиту у зв`язку із поважною причиною (незадовільний стан здоров`я). Сам факт звернення прокурора із заявою про незадовільний стан здоров`я та технічні збої програмного забезпечення після неуспішного проходження ним тестування не є доказом їх наявності. Зауважив, що Друга кадрова комісія з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), розглянувши заяву позивача, прийняла процедурне рішення (протокол від 17.11.2020 № 13) про призначення нової дати складання іспиту для ОСОБА_1 , яке не є остаточним (про успішне/неуспішне проходження атестації). Саме П`ятнадцятою кадровою комісією, відповідно до вимог п. п. 13, 16, 17 розділу П Закону № 113-ІХ, п. 6 розділу І, п. п. 5, 6 розділу III Порядку № 221, прийнято законне та обґрунтоване рішення від 13.09.2021 № 385 про неуспішне проходження позивачем атестації. Також відповідач-2 вважає, що безпідставними є доводи позивача щодо звільнення його з порушенням норм КЗпП України, оскільки під час вирішення справ щодо звільнення публічних службовців, пріоритетними є норми спеціальних законів. Крім того, з дня набрання чинності Законом № 113-ІХ, а саме з 25.09.2019, особливості застосування до прокурорів положень ст. ст. 42, 42-1, ч. ч. 1-3 ст. 49-2, КЗпП України, на які посилається позивач, встановлюються Законом України «Про прокуратуру». Окремо наголошував на тому, що при виданні наказу від 19.10.2021 № 3314к керівником Дніпропетровської обласної прокуратури було зазначено правильну підставу звільнення - пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві положення Закону України №113-ІХ, з обов`язковим врахуванням конституційного принципу незворотності дії закону у часі та негайної дії норми права. Також відповідач-2 вважає, що оскільки ОСОБА_1 проходив службу в місцевій прокуратурі, то відсутні правові підстави для покладення на обласну прокуратуру обов`язків щодо поновлення його на посаду в окружній прокуратурі. Більш того, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. За наведених обставин, відповідач-2 вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо поновлення його на посаді в окружній прокуратурі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
20.01.2022 року підготовче провадження по справі було продовжено на 30 днів, у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 21.02.2022 року 10:00 год.
21.02.2022 року суд закрив підготовче провадження по справі та призначив розгляд справи по суті на 14.03.2022 року 10 год. 30 хв.
У зв`язку з перебуванням 14.03.2022 року судді Неклеси О.М. у відпустці, розгляд справи було перенесено на 11.04.2022 року.
01.04.2022 року від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11 лютого 2004 року по 22.10.2021 року працював в органах прокуратури України на різних прокурорсько-слідчих посадах, зокрема на посадах помічника прокурора, старшого слідчого, прокурора, що підтверджується записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .
Наказом від 14.12.2015 року № 2272к позивач був призначений на посаду прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4, яку обіймав до звільнення.
07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подано на адресу Генерального прокурора заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.
Як вбачається з матеріалів справи, перший етап атестації для місцевих прокуратур у формі анонімного тестування на знання законодавства позивачем було успішно складено, в результаті чого він був допущений до другого етапу.
05.11.2020 року позивач пройшов іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (другий етап атестації), за результатами якого набрав 92 бали.
Не погоджуючись із отриманим результатом, ОСОБА_1 звернувся до Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) із заявою, з метою визнати відповідний іспит таким, який не відбувся з технічних або інших поважних причин, та призначити новий час, дату (перездачі) складання відповідного іспиту.
Рішенням Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), оформленим протоколом №13 від 17.11.2020 року, на підставі п. 11 Розділу І Порядку проходження прокурорами атестації та за результатом розгляду заяв (серед яких і заява позивача) визнано причини поважними, визнано недійсними результати іспиту визначених у протоколі осіб (серед яких і позивач) 05.11.2020 року та виключено їх із списку осіб, які під час здачі іспиту 05.11.2020 року у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, набрали менше 93 балів. Проходження анонімного тестування зазначеними у протоколі особами (у тому числі позивачем) на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки вирішено призначити на іншу дату, визначену кадровими комісіями, включивши їх до відповідного графіку. Відповідну інформацію розмістити на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора.

Як вбачається з протоколу №13 від 17.11.2020 року Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), перед початком складання іспиту всіх прокурорів, які його складали, у присутності членів робочої групи та кадрової комісії ознайомлено з правилами проведення тестування, у тому числі, що підтверджується відеозаписом, здійсненим на виконання вимог п.13 Розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 року №221. Разом із тим, проведений перед іспитом інструктаж не містив роз`яснень щодо можливості та порядку зміни обраного варіанту відповіді (до надання відповіді) та поводження у зв`язку із проблемами технічного характеру, що зважаючи на стислий часовий проміжок іспиту, унеможливило своєчасне звернення за допомогою та складання відповідного Акту. Наведені у заявах підстави ймовірно могли б вплинути на успішність проходження вказаного іспиту.

З листопада 2020 року по жовтень 2021 року дату перездачі позивачем вказаного іспиту призначено не було.

Рішенням П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 274 від 13.09.2021 року Про неуспішне проходження прокурором атестації», керуючись пунктами 13, 16, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», пунктом 6 розділу І, пунктами 5, 6 розділу ІІІ Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 року №221, враховуючи, що прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки набрав 92 бали, що є менше прохідного балу (93) для успішного складання іспиту, встановленого наказом виконувача обов`язків Генерального прокурора від 07.10.2020 року №474, він не допускається до етапу проходження співбесіди та припиняє участь в атестації. У зв`язку з цим вирішено, що прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.

Наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №3314к від 19.10.2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури») з 22 жовтня 2021 року. Підставою для звільнення позивача визначено рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №274 від 13.09.2021 року.

Вважаючи протиправними рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №274 від 13.09.2021 та наказу керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №3314к від 19.10.2021 року, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються організація і діяльність прокуратури.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України Про прокуратуру №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року.

Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України Про прокуратуру (у редакції, діючій до внесення змін Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX) систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури (далі - Закон №113-IX), який набрав чинності 25 вересня 2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури та у зв`язку з цим внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до Закону України Про прокуратуру.

Так, відповідно до підпункту 2 пункту 21 Закону №113-IX у Законі України Про прокуратуру (Відомості Верховної Ради України, 2015 р., № 2 - 3, ст. 12 із наступними змінами) у статті 7: у частині першій: пункт 1 викласти в такій редакції: 1) Офіс Генерального прокурора; у пункті 2 слово регіональні замінити словом обласні; у пункті 3 слово місцеві замінити словом окружні; пункт 4 виключити.

Отже, згідно з частиною першою статті 7 Закону України Про прокуратуру (у редакції Закону України від 19 вересня 2019 року №113-IX) систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Згідно з пунктом 7 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором. Прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації. Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора (пункти 9, 10, 12 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX).

Таким чином, процедура реформування органів прокуратури розпочата з дня набрання чинності Законом №113-IX та вищенаведеними нормами цього Закону визначено основну її мету, а саме: проходження прокурорами атестації з метою подальшого несення служби в органах прокуратури.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України Про прокуратуру (у редакції Закону №113-IX) усі накази Генерального прокурора оприлюднюються державною мовою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора на наступний робочий день після їх підписання з додержанням вимог режиму таємності. Накази Генерального прокурора, що є нормативно-правовими актами, набирають чинності з дня їх оприлюднення, якщо інше не передбачено самим актом, але не раніше дня оприлюднення.

Наказом Генерального прокурора №221 від 03 жовтня 2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).

Виданий на виконання пункту 9 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX наказ Генерального прокурора №221 від 03 жовтня 2019 року оприлюднений державною мовою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора 04 жовтня 2019 року та позивач з його змістом ознайомлений.

Відповідно до пунктів 1, 9 та 10 розділу I Порядку №221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Заява, вказана у пункті 9 розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто.

Як зазначалося вище, судом встановлено, що 07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подано на адресу Генерального прокурора заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

Зі змісту вказаної заяви слідує, що позивач погодився та ознайомився з умовами та процедурами проведення атестації, визначеними у Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженому наказом Генерального прокурора; позивач усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого етапу атестації, передбаченого Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №113-IX, позивача буде звільнено з посади прокурора.

При цьому, судом під час розгляду справи не встановлено наявності примусу відносно позивача стосовно написання вказаної заяви. Доказів зворотного позивачем не надано.

Форма заяви про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію від 07.10.2019 року, яка була подана позивачем, відповідає нормам Закону №113-IX та Порядку №221.

Згідно з п.6 розділу І Порядку №221 атестація включає такі етапи:

1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, перший етап атестації для місцевих прокуратур у формі анонімного тестування на знання законодавства позивачем було успішно складено, в результаті чого він був допущений до другого етапу складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку №221 передбачено, що у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Порядку №221 кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

Кадрова комісія може прийняти рішення про складання прокурорами іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки в один день. У цьому випадку, кадрова комісія формує графік складання вказаних іспитів із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестувань, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспитів. До складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки допускаються прокурори, які за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрали кількість балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, встановлений у пункті 4 розділу ІІ цього Порядку.

Пунктами 4, 5 розділу ІІІ Порядку №221 передбачено, що тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії. Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту встановлює своїм наказом Генеральний прокурор після складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Порядку №221 прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до співбесіди, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Як встановлено судом, 05.11.2020 року позивач пройшов іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (другий етап атестації), за результатами якого набрав 92 бали (прохідний бал - 93).

Не погоджуючись із отриманим результатом, ОСОБА_1 звернувся до Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) із заявою, з метою визнати відповідний іспит таким, який не відбувся з технічних або інших поважних причин, та призначити новий час, дату (перездачі) складання відповідного іспиту.

Згідно з п.11 розділу І Порядку №221 у виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.

Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Інформація про нову дату складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). З моменту оприлюднення відповідної інформації прокурор вважається повідомленим належним чином про нову дату проведення відповідного етапу атестації.

Відповідно до п.1 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 року №233 (далі Порядок №233), порядок роботи кадрових комісій (далі - комісія), що здійснюють свої повноваження на підставі пункту 11, підпункту 7 пункту 22 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", Закону України "Про прокуратуру", визначається цим Порядком та іншими нормативними актами.

Згідно з п.2 Порядку №233 комісії забезпечують:

- проведення атестації прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів та слідчих Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур;

- здійснення добору на посади прокурорів;

- розгляд дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів.

Під час своєї діяльності комісії здійснюють повноваження, визначені Законом України "Про прокуратуру", розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", цим Порядком та іншими нормативними актами.

Пунктом 8 Порядку №233 передбачено, що комісія правомочна ухвалювати рішення, здійснювати інші повноваження, якщо на її засіданні присутня більшість членів комісії. У разі неявки члена комісії більше двох разів поспіль без поважних причин, такий член комісії підлягає заміні відповідно до пункту 19 цього Порядку.

Відповідно до п.10 Порядку №233 перелік присутніх на засіданні членів комісії, інформація про істотні питання, пов`язані із діяльністю комісії, а також процедурні рішення комісії фіксуються у протоколі засідання.

Як встановлено з матеріалів справи та не спростовано відповідачами, рішенням Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), оформленим протоколом №13 від 17.11.2020 року, на підставі п. 11 Розділу І Порядку проходження прокурорами атестації та за результатом розгляду заяв (серед яких і заява позивача) визнано причини поважними, визнано недійсними результати іспиту визначених у протоколі осіб (серед яких і позивач) 05.11.2020 року та виключено їх із списку осіб, які під час здачі іспиту 05.11.2020 року у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, набрали менше 93 балів. Проходження анонімного тестування зазначеними у протоколі особами (у тому числі позивачем) на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки вирішено призначити на іншу дату, визначену кадровими комісіями, включивши їх до відповідного графіку. Відповідну інформацію розмістити на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора.

Окрім того, як вбачається з протоколу №13 від 17.11.2020 року Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), проведений перед іспитом інструктаж не містив роз`яснень щодо можливості та порядку зміни обраного варіанту відповіді (до надання відповіді) та поводження у зв`язку із проблемами технічного характеру, що зважаючи на стислий часовий проміжок іспиту, унеможливило своєчасне звернення за допомогою та складання відповідного Акту. Друга кадрова комісія з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) у протоколі також визначала, що наведені у заявах підстави ймовірно могли б вплинути на успішність проходження вказаного іспиту.

Отже, наведене рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) свідчить про те, що іспит проведений 05.11.2020 року, відносно позивача, визнано недійсним, позивача було виключено зі списків осіб, які набрали менше 93 балів, а проходження анонімного тестування позивача на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки вирішено призначити на іншу дату, визначену кадровими комісіями, включивши їх до відповідного графіку.

Рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), оформлене протоколом №13 від 17.11.2020 року, на цей час є чинним, ніким не оскаржено та не скасовано, що не заперечується сторонами.

При цьому, з листопада 2020 року по жовтень 2021 року дату перездачі позивачем вказаного іспиту призначено не було.

Незважаючи на існування рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), яким фактично визнано недійсними результати іспиту позивача, який було проведено 05.11.2020 року, П`ятнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) було прийнято рішення №274 від 13.09.2021 року про неуспішне проходження прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (вербальний та абстрактно-логічний тест).

Наведені дії, на думку суду, є порушенням приписів Порядку проходження прокурорами атестації та свідчать про пряме порушення прав позивача, оскільки факт недійсності іспиту, який відбувся 05.11.2020 року, відносно позивача, було встановлено уповноваженою на те Другою кадровою комісією з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), а нова дата складення відповідного іспиту, незважаючи на рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), призначена не була, що позбавило позивача права на проходження іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (вербальний та абстрактно-логічний тест).

Окрім того, як вбачається з рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №274 від 13.09.2021 року, при вирішенні питання відносно позивача, комісією не було взято до уваги ті обставини, які зазначені у протоколі №13 від 17.11.2020 року щодо неналежного проведення інструктажу, а саме: проведений перед іспитом інструктаж не містив роз`яснень щодо можливості та порядку зміни обраного варіанту відповіді (до надання відповіді) та поводження у зв`язку із проблемами технічного характеру, що зважаючи на стислий часовий проміжок іспиту, унеможливило своєчасне звернення за допомогою та складання відповідного Акту.

Наведені обставини свідчать про протиправність рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №274 від 13.09.2021 року, а тому, з метою відновлення порушених прав позивача, воно підлягає скасуванню.

Як слідує з оскаржуваного наказу керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №3314к від 19.10.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області та органів прокуратури, цей наказ видано саме на підставі рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №274 від 13.09.2021 року, про що у ньому безпосередньо зазначено, а також на виконання вимог п.п.2 п.9 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури.

Згідно з ч.3 ст.16 Закону України Про прокуратуру прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Таким чином, Законом №113-IX, який є спеціальним по відношенню до спірних правовідносин, чітко визначено як підставу для звільнення прокурора наявність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

При цьому, згідно з п.6 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру.

Як зазначено вище, у спірному наказі про звільнення позивача підставу звільнення сформульовано відповідно до п.п.2 п.19 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-ІХ.

Отже, у даному випадку юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру є саме рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №274 від 13.09.2021 року про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.

Доводи позивача щодо відсутності у спірному наказі про звільнення №3314к від 19.10.2021 року конкретної законодавчої підстави для його звільнення, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру (реорганізація або ліквідація органів прокуратури чи скорочення посади прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Дніпропетровської області, яку обіймав позивач до звільнення), є безпідставними, оскільки, як зазначено вище, Закон №113-IX пов`язує звільнення з посади прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру не з рішенням про ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури або зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури, а, насамперед, з неуспішним проходженням прокурором атестації, яка є складовою частиною процесу реформування органів прокуратури, введеного Законом №113-IX з дня набрання ним чинності.

Водночас, спірний наказ про звільнення позивача містить посилання на підпункт 2 пункту 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX та прийнятий саме на підставі рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих).

Таким чином, за чітко визначеною нормою закону моментом звільнення у даному конкретному випадку є не завершення процесу ліквідації органу прокуратури, завершення процесу реорганізації органу прокуратури чи завершення процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настання події неуспішного проходження атестації, встановленого відповідним рішенням кадрової комісії.

Положення Закону №113-IX є чинними та неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались, а тому відсутні правові підстави для їх незастосування.

Також слід зазначити, що Конституційний Суд України у рішенні від 08 липня 2003 року №15-рп/2003 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Положення про проведення атестації державних службовців (справа про атестацію державних службовців) зазначив, що атестація є одним із способів перевірки та оцінки кваліфікації працівника, його знань і навичок. Вона передбачена частиною шостою статті 96 Кодексу законів про працю України, положення якого поширюються і на державних службовців з урахуванням особливостей, встановлених Законом України Про державну службу. Згідно з цією нормою атестацію можуть проводити власник або уповноважений ним орган. Такими органами відповідно до законодавства України є, зокрема, всі органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Атестація окремих категорій державних службовців передбачена й іншими законами України, зокрема: Про державну податкову службу в Україні (ст.15), Про прокуратуру (ст.46), Про статус суддів (глава VII) (абзац п`ятий підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини).

Відповідно до ст.7 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, ратифікованої Україною 18.10.2006 р., держава може встановлювати спеціальні вимоги (обмеження) до державних посадових осіб, критерії стосовно кандидатів і виборів на державні посади.

У пункті 6 Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи від 15.12.2008р. №1165 (1998) вказано, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя.

У цьому контексті варто наголосити, що посадові особи повинні усвідомлювати публічний характер своєї діяльності та миритися із певними обмеженнями чи втручанням в окремі права.

Статтею 1 Конвенції Міжнародної Організації Праці №11 про дискримінацію в галузі права та занять 1958 року встановлено, що будь-яке розрізнення, недопущення або перевага відносно певної роботи, що ґрунтується на її специфічних вимогах, дискримінацією не вважається.

При цьому, Конституційний Суд України у рішенні від 07 липня 2004 року №14-рп/2004 зазначав, що конституційний принцип рівності не виключає можливості законодавця при регулюванні трудових відносин встановлювати певні відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій, у тому числі вводити особливі правила, що стосуються підстав і умов заміщення окремих посад, якщо цього вимагає характер професійної діяльності.

Запроваджені Законом №113-ІХ порядок та умови проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур є однаковими для всіх прокурорів, ним встановлено рівні умови проходження атестації та однакові для всіх наслідки неуспішного її проходження звільнення на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року, а сам Закон №113-ІХ, як зазначено вище, неконституційним не визнавався та є чинним.

З огляду на вищевикладене, суд відхиляє доводи позивача в частині незгоди із положеннями Закону №113-ІХ, які, на думку позивача, порушують його права та гарантії, що визначені Конституцією України та міжнародними актами, а також доводи про те, що атестація працівників прокуратури, за результатами якої видано оскаржувані рішення, передбачена Законом №113-ІХ, містить ознаки дискримінації.

Також суд зауважує, що під час вирішення справ щодо звільнення публічних службовців, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом України та Верховним Судом, в тому числі і у постановах від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15 та від 07 березня 2018 року у справі №807/211/17, яка враховується судом при розгляді цієї справи, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Враховуючи, що норми Законів №113-ІХ та №1697-VII, які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі і Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), то у даному випадку застосуванню підлягають саме норми вищевказаних Законів.

Крім того, судом встановлено, що законодавцем внесено зміни до статей 32 та 40 КЗпП України.

Так, згідно з частиною п`ятою статті 32 КЗпП України переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус.

Частиною п`ятою статті 40 КЗпП України передбачено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої-третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Водночас, частиною п`ятою статті 51 Закону №1697-VІІ визначено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини 1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

У зв`язку із цим суд відхиляє доводи позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин загальних засад трудового законодавства щодо пропозиції іншої посади за кваліфікацією для можливого переведення на неї; врахування наявності у позивача переважного права на залишення на роботі тощо, оскільки викладені питання врегульовані спеціальним законодавством.

Проте, зважаючи на те, що юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації, яке, в свою чергу, визнане судом протиправним та підлягає скасуванню, наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №3314к від 19.10.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, також підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 на публічній службі в Дніпропетровській обласній прокуратурі, запропонувавши рівнозначну посаду прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 прокуратури Дніпропетровської області, (або на іншу рівнозначну посаду прокурора окружної прокуратури у місті Дніпро Дніпропетровської області) з 22 жовтня 2021 року, з наданням робочого місця в окружній прокуратурі, з призначенням відповідного окладу, для прокурорів рівня окружних прокуратур, суд зазначає наступне.

Відповідно до наказу Генерального прокурора від 17.02.2021 №40 «Про день початку роботи окружних прокуратур» днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, з 15.03.2021 року позивача було виведено зі штату та визначено робоче місце прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області в Західній окружній прокуратурі міста Дніпра Дніпропетровської області.

Водночас, посади прокурорів окружних прокуратур не є рівнозначними посадам прокурорів місцевих прокуратур, оскільки відповідно до вимог Закону № 113-ІХ переведення прокурорів на посади в окружні прокуратури можливе лише за результатами успішного проходження ними атестації, тобто законодавець чітко розмежовує посади прокурорів, які пройшли атестацію, з посадами прокурорів, які не проходили, що дає можливість зробити висновок про те, що посади в окружних прокуратурах передбачають в обов`язковому порядку наявність у прокурора високого рівня професійної компетенції та доброчесності, що підтверджується результатами атестації.

В той же час, посади в місцевих прокуратурах хоч і декларативно передбачали дотримання прокурорами професійної етики, доброчесності та наявності необхідної професійної компетенції, але жодними кваліфікаційними оцінюваннями не підтверджувалися, що унеможливлює встановлення наявності у прокурорів місцевих прокуратур, які атестацію не пройшли, були звільнені та поновлені за рішенням суду, всіх необхідних критеріїв для роботи в окружних прокуратурах.

Таким чином, поновлення звільнених у зв`язку з неуспішним проходженням атестації прокурорів місцевих прокуратур безпосередньо в окружних прокуратурах без проходження ними атестації суперечитиме вимогам чинного законодавства України, створюватиме дискримінаційні умови щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію та переведені до окружних прокуратур, та повністю нівелюватиме результати реформи органів прокуратури, спрямовані на підвищення авторитету органів прокуратури шляхом забезпечення виконання функцій прокуратури лише висококваліфікованими та доброчесними прокурорами.

Крім того, за приписами п. 7 розділу II Закону № 113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Закон № 113-ІХ є спеціальним, у зв`язку з чим його положення мають застосовуватись імперативно, за визначеною процедурою проведення атестації прокурорів та ухвалення відповідних рішень про успішне проходження позивачем атестації.

При цьому, нормами пп. 7 п. 22 розділу II Закону № 113-ІХ, у взаємозв`язку з п. 17 розділу II Закону № 113-ІХ, визначено, що виключно кадрові комісії можуть ухвалювати рішення про успішне чи неуспішне проходження прокурором атестації.

Разом з тим, суд зауважує, що надання позивачу робочого місця в окружній прокуратурі, з призначенням відповідного окладу, для прокурорів рівня окружних прокуратур, є компетенцією Дніпропетровської обласної прокуратури як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення.

Саме на відповідача-1, за наявності законних підстав, покладається обов`язок вирішення питання щодо робочого місця позивача та його грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

З наведеного випливає, що під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Отже, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, неможливо судовим рішенням про поновлення ОСОБА_1 на публічній службі в Дніпропетровській обласній прокуратурі, в обхід процедури і порядку, визначених Законом №113-ІХ, Порядком №221, Порядком №233, зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру запропонувавши позивачу рівнозначну посаду прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 прокуратури Дніпропетровської області, (або на іншу рівнозначну посаду прокурора окружної прокуратури у місті Дніпро Дніпропетровської області) з 22 жовтня 2021 року, з наданням робочого місця в окружній прокуратурі, з призначенням відповідного окладу, для прокурорів рівня окружних прокуратур.

Оскільки ОСОБА_1 проходив службу в Західній окружній прокуратурі міста Дніпра на посаді прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області, що підтверджується матеріалами справи, а наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №3314к від 19.10.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області та органів прокуратури у судовому порядку скасовано, з метою захисту порушених прав позивача виникає необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області, з визначенням робочого місця в Західній окружній прокуратурі міста Дніпра Дніпропетровської області з 22 жовтня 2021 року, з якої він був звільнений.

Також, враховуючи існування рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), яке оформлено протоколом №13 від 17.11.2020 року, беручи до уваги встановлені у справі обставини та наведені вище норми права, з метою захисту порушених прав позивача та з урахування дискреційних повноважень відповідачів-2, 3, виникає необхідність зобов`язати Офіс Генерального прокурора () та П`ятнадцяту кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) розглянути питання щодо призначення нового часу (дати) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки для прокурора ОСОБА_1 , з урахуванням висновків викладених у рішенні суду, на підставі норм чинного законодавства.

Щодо вимог позивача про стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток (для прокурорів окладу (рівня) окружних прокуратур) за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 22.10.2021 і до моменту фактичного поновлення на роботі, суд зазначає наступне.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100), дія якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності, застосовується в усіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи із середньої заробітної плати.

Отже, при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуються норми Порядку №100.

Так, відповідно до п.2 Порядку №100 Ообчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 4 Порядку №100 передбачено виплати, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, серед яких, серед іншого, визначено: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Пунктом 5 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за період з 22.10.2021 і до моменту прийняття рішення у справі 11.04.2022 року, обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку №100.

Згідно з довідкою про середньомісячну заробітну плату від 22.12.2021 року №21-642-21, виданою ОСОБА_1 та наданою до суду, за два повні робочі календарні місяці перед звільненням серпень-вересень 2021 року, нарахована заробітна плата позивача складала: за серпень 2021 року - 8093,11 грн.; за вересень 2021 року - 8093,11 грн., кількість фактично відпрацьованих робочих днів 43, середньоденна заробітна плата 376,42 грн.

Зважаючи на те, що відповідно до листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 року №3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» у жовтні 2021 року було 20 робочих днів (з 22 по 31 жовтня 7 робочих днів), у листопаді 2021 року - 22 робочих дня, у грудні 2021 року - 22 робочих дня, отже середній заробіток за весь час вимушеного прогулу який підлягає стягненню на користь позивача за період з 22.10.2021 року по 31.12.2021 року складає: 51 робочий день х 376,42 грн. = 19197,42 грн.

Відповідно до листа Міністерства економіки України від 12.08.2021 року № 47-03/520 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік» у січні 2022 року було 19 робочих днів, у лютому 2022 року 20 робочих днів, у березні 2022 року 22 робочих дня, у квітні 2022 року передбачено 20 робочих днів (з 1 по 11 квітня 7 робочих днів), отже середній заробіток за весь час вимушеного прогулу який підлягає стягненню на користь позивача за період з 01.01.2022 року по 11.04.2022 року складає: 68 робочих днів х 376,42 грн. = 25596,56 грн.

Отже, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача за період з 22.10.2021 року по 11.04.2022 року (включно) складає: 119 робочих дні х 376,42 грн. середньоденної заробітної плати позивача = 44 793,98 грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача підлягають задоволенню шляхом стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22.10.2021 року по 11.04.2022 року (включно) у розмірі 44 793,98 грн. (сума вказана без урахування податків та зборів).

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини та наведені у рішенні суду норми права, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, негайному виконанню підлягає рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць відповідно до ст.371 КАС України.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даною позовною заявою ОСОБА_1 , згідно із наявною в матеріалах справи квитанцією про сплату №16323 від 29.11.2021 року, сплатив судовий збір у розмірі 908 грн.

Оскільки позов ОСОБА_1 містить декілька вимог, які є взаємопов`язаними та хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора, які є суб`єктами владних повноважень, що виступають відповідачами у справі, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума сплаченого ним судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до відповідача-1: Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, Дніпропетровська область, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, буд.38, ), до відповідача-2: Офісу Генерального прокурора (01011, м.Київ, вул.Різницька, 13/15, ), відповідача-3: П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (01011, м.Київ, вул.Різницька, 13/15, ) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №274 від 13.09.2021 про неуспішне проходження прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (вербальний та абстрактно- логічний тест).

Скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №3314к від 19.10.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»).

Зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області, з визначенням робочого місця в Західній окружній прокуратурі міста Дніпра Дніпропетровської області, з 22 жовтня 2021 року.

Стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 38, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 22.10.2021 року по 11.04.2022 року (включно) у розмірі 44 793 (сорок чотири тисячі сімсот дев`яносто три) грн. 98 коп. (сума вказана без урахування податків та зборів).

Зобов`язати Офіс Генерального прокурора () та П`ятнадцяту кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) розглянути питання щодо призначення нового часу (дати) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки для прокурора Патєхи Олександра Григоровича, з урахуванням висновків викладених у рішенні суду, на підставі норм чинного законодавства.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць відповідно до ст.371 КАС України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської обласної прокуратури () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 11.04.2022 р.

Суддя О.М. Неклеса