Справа № 380/15298/21
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №380/15298/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу - Дрогобицького міського відділу ГУ ДМС у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просила:

- Визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу - Дрогобицького міського відділу ГУ ДМС України у Львівській області громадянці ОСОБА_1 у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з втратою нею її паспорта НОМЕР_1 , виданого 04.04.2019 р. Дрогобицьким міським відділом ГУ ДМС у Львівській області (код підрозділу: 4623), у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, яке було затверджено Постановою Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» № 2503-ХІІ від 26.06.1992 р.;

- Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Дрогобицького міського відділу ГУ ДМС України у Львівській області видати громадянці ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки у зв`язку з втратою нею її паспорта НОМЕР_1 , виданого 04.04.2019 р. Дрогобицьким міським відділом ГУ ДМС у Львівській області (код підрозділу: 4623), у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, яке було затверджено Постановою Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» № 2503-ХІІ від 26.06.1992 р.;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у зв`язку з втратою паспорта громадянина України у формі ID-картки звернулась до територіального підрозділу ДМС України за місцем проживання із заявою про оформлення і видачу паспорту громадянина України виключно у вигляді книжечки. Проте, відповідач відмовив у видачі такого паспорту, посилаючись на Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та постанову Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» №302. Позивач не погоджується з відмовою відповідача, вважає, що відповідач порушує її права, відмовляючи в оформленні паспорта громадянина України у формі книжечки, оскільки законодавством передбачена можливість видачі паспорта як у формі ID-картки, так і у формі книжечки. З наведених підстав просить позов задовольнити.

Правильність своєї позиції позивачка обґрунтовує рішенням Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі № 806/3265/17.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що під час проведення перевірки встановлено, що згідно обліків ЄІСАУ УМП ДМС України ОСОБА_1 документована (біометричним) паспортом громадянина України у формі ID картки № НОМЕР_1 , виданий 04.04.2019 року ГУ ДМС України у Львівській області в якому присвоєно УНЗР. Також згідно заяви-анкети №2987982 від 26.02.2019 року позивач добровільно надала згоду на виготовлення вищевказаного паспорта. Дана заява є одночасно згодою на обробку персональних даних засобами Єдиного державного демографічного реєстру України. Згоду на обробку персональних даних позивач посвідчила власним підписом.

Представник відповідача вважає, що ОСОБА_1 вже зробила свій вибір, оформивши паспорт громадянина України, надавши при цьому згоду на обробку персональних даних засобами ЄДДР, і УНЗР у Реєстрі відносно позивача вже сформовано, який не змінюється при наступних операціях у Реєстрі, а тому побоювання позивача, що внесення персональних даних при оформленні паспорта громадянина України у вигляді ID-картки спричинить шкоду її приватному життю є необґрунтованими.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 29 вересня 2021 року у даній справі відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Судом встановлені наступні обставини:

18 серпня 2021 року позивачка звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу-Дрогобицького міського відділу ГУ ДМС України у Львівській області

з приводу видачі паспорту у формі книжечки у зв`язку з втратою паспорту громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 , виданого 04 квітня 2019 року Дрогобицьким міським відділом ГУ ДМС у Львівській області.

18.08.2021 року за № 4623-371/4623.1-21 Дрогобицький міський відділ ГУ ДМС у Львівській області надав позивачці відповідь за результатами розгляду її заяви щодо видачі паспорту у формі книжечки, та повідомив про те, що оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України».

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивачка вважає спірну бездіяльність щодо видачі паспорту у формі книжечки у зв`язку з втратою паспорту протиправною, як наслідок просить зобов`язати відповідача вчинити певні дії.

Судом не враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірної відмови з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Як зазначає позивачка в позові, що вона зверталась до відповідача з приводу видачі паспорту у формі книжечки у зв`язку з втратою паспорту у формі ID-картки № НОМЕР_1 , а відповідачем протиправно відмовлено у видачі паспорта позивачці у формі книжечки у зв`язку з втратою паспорту.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон України №5492-VI), постановою Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 року №2503-ХІІ (далі - Положення №2503-ХІІ), постановою Кабміну України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 №302 (далі - Порядок №302), постановою Кабміну України «Про затвердження Порядку отримання, вилучення з Єдиного державного демографічного реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук особи» від 29.11.2014 року №669 (далі - Порядок №669).

Відповідно до п. п. 2,3 Положення №2503-ХІІ паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України, після досягнення 16- річного віку.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Законом України №5492-VI визначені правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 21 Закону України №5492-VI оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються в тому числі особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

З поданої ОСОБА_1 заяви-анкети для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру від 26.02.2019 вбачається, що позивачем надано згоду на внесення стосовно нього інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, а саме відцифрованого образу обличчя та відцифрованого підпису. Одночасно заявник не надав згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та їх внесення до безконтактного електронного носія.

Тобто, позивачем надано згоду на внесення стосовно себе інформації до Єдиного державного демографічного реєстру задовго до звернення до суду з даним позовом.

ОСОБА_1 документована (біометричним) паспортом громадянина України у формі ID картки № НОМЕР_1 , виданий 04.04.2019 року ГУ ДМС України у Львівській області.

Зазначений паспорт виданий позивачу на підставі його особистого звернення до територіального відділення УДМС України в Львівській області з наданням згоди на обробку її персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України, за винятком відцифрованих відбитків пальців рук.

Слід зазначити, що наслідком подання позивачем заяви-анкети від 26.02.2019 було присвоєння позивачу унікального номеру запису (УНЗР) в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Суд погоджується з доводами відповідача, що оскільки фактично в даному випадку обставини справи свідчать про бажання позивача отримати паспорт громадянина України, зразка 1994 року у формі книжечки, дана справа не відповідає ознакам типової справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17.

Положенням п. 21 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 4 КАС України, зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

При цьому, ч. 3 ст. 291 КАС України вказано, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені за результатами розгляду зразкової справи.

Висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові за результатами розгляду справи №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) від 19.09.2018 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Таким чином, визначені обставини, за наявності яких слід застосовувати норми матеріального права зазначені у зразковій справі, зокрема, встановлення факту ненаданням особою згоди на обробку її персональних даних.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VI (далі - Закон №2297) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Статтею 2 Закону №2297 визначено, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 5, 6 ст. 6 Закону №2297).

Тобто, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Підписи позивача на заяві-анкеті від 26.02.2019 свідчать про згоду на внесення інформації до ЄДДР та надання згоди на отримання відцифрованого образу обличчя та відцифрованого підпису, за виключенням відцифрованих відбитків пальців рук.

Викладене в сукупності свідчить про помилковість позиції позивача про те, що дана справа за суттю спору повністю збігається з зразковою справою №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) та про можливість врахування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених за результатами розгляду зразкової справи.

Позивач просить суд зобов`язати відповідача оформити та видати йому паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ від 26.06.1992 року.

Судом вірно зазначено, що використання позивачем паспорта громадянина України у формі ID картки при виготовленні якого ним було надано згоду на обробку персональних даних та присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання повторно паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне і сімейне життя.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що з урахуванням встановленого факту надання позивачем згоди на обробку своїх персональних даних та внесення їх до ЄДДР відповідачем не допускав протиправних дій.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З цих же по суті підстав, судом не враховуються аргументи позивачки та враховуються заперечення відповідача.

Відповідно позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 (82184, Львівська обл., Дрогобицький р-н, с. Попелі) до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу - Дрогобицького міського відділу ГУ ДМС у Львівській області ( 79007, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 11) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено в повному обсязі 08.04.2022 року.

Суддя Гавдик З.В.