Справа № 215/6934/21
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

07 квітня 2022 року Справа № 215/6934/21
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Калугіна Н.Є., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про встановлення наявності компетенції (повноважень) та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-встановити наявність компетенції (повноважень) Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 10.08.2020 вх. 945 забезпечувати призначення соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, що мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму тобто у 2270 грн. і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю;

-встановити наявність компетенції (повноважень) Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 10.08.2020 вх. 945 належно оформити соціальні виплати та допомоги з 10.08.2020 маючи повноваження надані ст. 3, 6, 8, 19, 46, 68, 92 Конституції України і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю;

-зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради утриматися від виконання рішення від 13.10.2020 без реєстраційного номеру і визнати виконання його протиправною дією.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про встановлення наявності компетенції (повноважень) та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за підсудністю.

Матеріали позовної заяви надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 20.12.2021.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовлено. Позовну заяву - залишено без руху.

Надано позивачеві термін - п`ять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання:

- квитанції про сплату судового збору у розмірі 908,0 грн.;

- заяви про поновлення строку звернення до суду з зазначенням обґрунтованих (інших) причин пропуску такого строку та доказів поважності причин його пропуску;

- завіреної належним чином копії заяви від 10.08.2020 вх. 945.

Копію ухвали про залишення без руху адміністративного позову отримано позивачем 07.02.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Позивачем 18.02.2022 через канцелярію суду подано заяву про відкриття провадження у справі після усунення недоліків.

Суддя Калугіна Н.Є. з 16 лютого 2022 року по 01 квітня 2022 року перебувала на лікарняному та у щорічній відпустці.

Суд, дослідивши подану позивачем заяву дійшов наступного висновку.

На виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 позивачем надано засвідчену належним чином копію заяви від 10.08.2020 вх. 945.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 в частині звільнення його від сплати судового збору, враховуючи наведені у ній підстави, а також дослідивши долучені до неї документи на підтвердження майнового стану у 2020 році, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Питання перевірки реальної спроможності заявників-фізичних осіб сплатити судовий збір у спорах з суб`єктами владних повноважень набуває особливої актуальності та має детально перевірятися судами у випадку, якщо заявники ставлять питання про звільнення, зменшення та/чи розстрочення/відстрочення сплати судового збору. За наявності таких питань суди повинні вказувати, які конкретно докази заявник має надати на підтвердження факту свого незадовільного майнового стану, у разі якщо наданих доказів недостатньо або вони не є належними; повинні надати їм належну оцінку та прийняти вмотивоване рішення, враховуючи, зокрема, суть спору, статус особи заявника, обставини, що призвели до ускладнення можливості сплати судового спору (ухвала Верховного Суду у справі №328/1894/19 від 22.10.2020).

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір", встановлено пільги щодо сплати судового збору.

Позивач не відноситься до категорії осіб, які відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнені від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

На підтвердження скрутного майнового стану позивачем до заяви від 18.02.2022 долучено довідку Тернівського управління праці та соціального захисту населення №52 від 04.01.2022, згідно якої позивач отримав компенсаційні виплати працездатній особі, що не працює (не вчиться) і здійснює догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_2 за період з січня 2020 по грудень 2020 в загальному розмірі 410,88 грн та компенсацію за надання соціальних послуг особам з інвалідністю 1 групи в розмірі 23 913,12 грн. Загалом 24 324,00 грн.

Суд дослідивши надані позивачем докази зазначає, що дохід ОСОБА_1 за попередній календарний рік у сумі 24 324,0 не підтверджує скрутного майнового стану позивача, оскільки розмір судового збору не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік (24 324,0 х 5 % = 1216,20 грн.).

Отже, ненадання позивачем достатніх доказів на підтвердження свого скрутного фінансового становища, зумовлює відсутність підстав для звільнення його від сплати судового збору.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі Креуз проти Польщі, вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Така позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21.06.2019 у справі №810/1728/18.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Частинами 1 і 2 статті 9 КАС України, передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з ч.2 ст.44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, надані документи не можуть бути розцінені як належний доказ на підтвердження скрутного матеріального становища позивача. Жодних відомостей про те, що позивач не має будь-яких інших доходів у вказаних документах не зазначено.

За таких обставин, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження обставин того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору за подання ним цієї позовної заяви у встановленому законом порядку та розмірі.

Оскільки позивачем не надано суду належних доказів в обґрунтування обставин, що унеможливлюють сплату судового збору, підстави для звільнення від сплати судового збору, наведені в заяві не можуть бути визнані поважними, в зв`язку з чим заява задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні від сплати судового збору наведена в ухвалах Верховного Суду: від 27.01.2020 року справа №215/4776/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87205012), від 27.01.2020 року справа №215/3308/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87170887), від 27.01.2020 року справа №215/2630/19 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87170877), від 02.01.2020 року справа №215/3308/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/86754852), від 27.12.2019 року справа №212/1558/19 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/86717736), від 27.12.2019 року справа №215/3553/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84134173), від 28.04.2020 року справа №215/4776/18 (http://reestr.court.gov.ua/Review/88986884), які, в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України, мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 в частині поновлення строку звернення до суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Предметом позову у даній справі є позовні вимоги, які стосуються розгляду відповідачем заяви позивача від 10.08.2020 та рішення відповідача від 13.10.2020, яким така розглянута.

До суду з вказаним позовом ОСОБА_1 звернувся 20.10.2021.

Тобто, позивачем пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Суд зазначає, що поважною причиною пропуску строку звернення до суду може бути визнана така причина, яка носить ознаки об`єктивності та непереборності, пов`язана з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасно звернутись до суду.

За практикою Європейського Суду з прав людини, у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський Суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Згідно висновків викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Фогарді проти Сполученого Королівства, право доступу до суду не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням; вони дозволені тому, що право доступу до суду, в силу своєї природи, потребує регулювання з боку держави, а також і рішення Європейського суду з прав людини Устименко проти України, яке набуло статусу остаточного 29.01.2016, про те, що причини поважності пропуску строку звернення до суду повинні бути досліджені судом та повинні бути обґрунтованими та вмотивованими.

У позовній заяві та у заяві від 18.02.2022 позивач посилається на п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України.

Відповідно до п.3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Однак, позивачем у заяві про поновлення строку на подання позову не зазначено про обставини, які обмежували його подати позов у строки передбачені ч. 2 ст. 122 КАС України у зв`язку із запровадженням на території України карантину, та відповідних доказів на підтвердження даних обставин до позову не надано, що, в свою чергу свідчить про невиконання позивачем обов`язку передбаченого частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, судом не встановлено переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Відносно посилання позивача на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 у справі №215/1783/21 про повернення позовної заяви, суд зазначає, що вказаною ухвалою позов повернуто на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, тобто у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини, практика якого в силу вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою до застосування, у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що "право на суд" та "право на доступ до суду" не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (пункт 59 рішення «Де Жуфр де ла Прадель проти Франції», пункт 28 рішення «Станєв проти Болгарії»). Тобто, реалізація права на суд однією зі сторін спору має відбуватись таким чином, щоб не порушувати права іншої сторони".

З огляду на викладене, можна зробити висновок, що позивач, будучи ініціатором судового розгляду справи, в першу чергу має активно, використовувати власні процесуальні права, тобто здійснювати їх з метою, з якою такі права були надані.

Суд звертає увагу, що Законом не передбачено переривання строку звернення до суду.

За таких обставин, позивачем не виконані вимоги ухвали суду щодо надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням обґрунтованих (інших) причин пропуску такого строку.

Підсумовуючи викладене вище, позивачем станом на 07.04.2022 недоліки позовної заяви не усунено.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною п`ятою статті 169 КАС України, встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Згідно ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Таким чином, керуючись статтями 169, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Калугіна