Справа № 160/18284/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточнень просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області в частині неподання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновку про повернення надмірно сплачених сум грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств відносно ОСОБА_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області в частині не повернення ОСОБА_1 надмірно сплачених сум грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств;
- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновок про повернення надмірно сплачених сум грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств відносно ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області повернути надмірно сплачені суми грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств відносно ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 11.03.2009 року по 06.11.2015 року включно працювала на посаді слідчого СВ Апостолівського ВП Нікопольського ВПГУНП в Дніпропетровській області.
Розпорядженням голови РДА від 30.01.2012 року № 116-р-12 створено прийомну сім`ю ОСОБА_1 .
За поясненнями позивача, 30.01.2012 року між позивачем та Апостолівською районною державною адміністрацією було укладено договір про влаштування дітей на спільне проживання та виховання дітей у прийомну сім`ю.
Розпорядженням голови РДА від 23.01.2012 року № 100-р-12, № 101-р-12, № 102-р-12 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надано статус дитини позбавленої батьківського піклування.
Як зазначає позивач, всі вищевказані документи було передано до відділу кадрів за місцем роботи, де їх було долучено до матеріалів особової справи позивача. Тобто, ГУМС України в Дніпропетровській області було відразу повідомлено про створення позивачем прийомної сім`ї.
Проте, позивач звертає увагу, що 13.05.2021 року їй стало відомо за основним місцем роботи виконавчому комітеті Апостолівської міської ради, що за попереднім місцем роботи із заробітної плати позивача утримано зайві кошти у вигляді податків.
Посилаючись на положення ст. 169 ПК України, позивач вважає, що має право, як прийомна мати, на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отриманого від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги.
Позивач зазначає, що зверталася до відповідачів з вищезазначеного питання, проте, відповіді станом на момент звернення до суду не отримала.
Ухвалою суду від 09.12.2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачам строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, відповідачем-1 надано до суду відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.
В обґрунтування відзиву відповідач-1, посилаючись на норми податкового законодавства, зазначає, що відповідальним за сплату (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб є податковий агент.
При цьому, відповідач-1 звертає увагу, що податковим законодавством визначено застосування соціальної пільги до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання роботодавцем заяви платника та документів, що підтверджують таке право. Відповідно до отриманих від працівника документів право на застосування соціальної пільги надано безпосередньо роботодавцю.
Крім того, відповідач-1 вважає, що саме податковий агент може виправити будь-які помилки у разі їх допущення під час утримання податку на доходи фізичних осіб.
Тому, відповідач-1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідачем-2 надіслано до суду відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.
Відповідач-2 зазначає, що станом на дату розгляду справи на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подання від Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств на користь позивача не надходило.
Відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Крім того, відповідачем-2 надіслано до суду додаткові пояснення до відзиву, які долучено до матеріалів справи.
На думку відповідача-2, позивачем хибно вважає, що Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області допущено бездіяльність у вигляді неповернення надміру сплачених коштів, оскільки для повернення необхідно звернутись до відповідного органу, що контролює справляння надходжень бюджету, а саме до органу Державної податкової служби України за місцем реєстрації платника.
Відповідач-2 вказує, що після винесення подання, у разі подання заяви з документами, зазначеними у Порядку, органами казначейства буде здійснено повернення надмірно сплачених грошових коштів.
Крім того, відповідач-2 зазначає що твердження відповідача щодо ненадання відповіді на заяву останньої є цілком необґрунтоване.
Таким чином, відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 11.03.2009 року по 06.11.2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 року по 09.07.2018 року проходила службу в Національній поліції.
Розпорядженням голови Апостолівської районної державної адміністрації від 30.01.2012 року № 116-р-12 «Про створення прийомної сім`ї ОСОБА_1 та влаштування на спільне проживання та виховання неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 » створено з 30.01.2012 року прийомну сім`ю на базі родини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 .
Влаштовано з 30.01.2012 року в прийому сім`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для спільного проживання та виховання дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З матеріалів справи вбачається, що 30.01.2012 року між Апостолівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 було укладено договір про влаштування дітей на спільне проживання та виховання у прийомну сім`ю, відповідно до якого ОСОБА_1 приймає на виховання та спільне проживання малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
За поясненнями позивача, ОСОБА_1 стало відомо, що на попередньому місці роботи з її заробітної плати утримано зайві грошові кошти у вигляді податків.
Судом встановлено, що позивач звернулася до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області із заявою, в якій просила повернути кошти помилково та/або надміру зараховані з її заробітної плати.
За поясненнями позивача, ОСОБА_1 не отримала від відповідачів відповіді на вказану заяву.
Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 позивач звернулася до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області із заявами від 23.11.2021 року, в яких просила повернути кошти помилково та/або надміру зараховані з її заробітної плати за період з 30.01.2012 року по 09.07.2018 року.
Представником Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надано до суду копію листа № 571/Х/04-36-24-10-11 від 09.12.2021 року, адресованого позивачу.
Відповідно до вказаного листа позивача повідомлено, що нормами податкового законодавства передбачено застосування соціальної пільги до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання роботодавцем заяви платника та документів, що підтверджують таке право. Відповідно до отриманих від працівника документів право на застосування соціальної пільги надано безпосередньо роботодавцю.
Відповідно до вказаної постанови контроль за справлянням надходжень до бюджету у розрізі платників по податку з доходів фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, покладено на Державну податкову службу України.
Виходячи з викладеного, позивача повідомлено, що для повернення надміру сплачених коштів необхідно звернутись до відповідно органу, що контролює справляння надходжень бюджету, а саме до органу Державної податкової служби за місцем реєстрації платника.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області в частині неподання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновку, та протравною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області в частині не повернення ОСОБА_1 надмірно сплачених сум грошових зобов`язань, звернулась до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначаються Податковим кодексом України (далі ПК України).
У підпункті 17.1.4 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України (тут і надалі у реакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платник податків має право користуватися податковими пільгами за наявності підстав у порядку, встановленому вказаним Кодексом.
Відповідно до пунктів 30.1, 30.2, 30.3 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 вказаної статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.
Згідно з пунктом 30.9 статті 30 ПК України податкова пільга надається шляхом:
а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору;
б) зменшення податкового зобов`язання після нарахування податку та збору;
в) встановлення зниженої ставки податку та збору;
г) звільнення від сплати податку та збору.
Відповідно до підпунктів 169.1.1., 169.1.2. пункту 169.1 статті 169 ПК України з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 вказаної статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги:
- у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку;
- у розмірі, що дорівнює 100 відсоткам суми пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 такого пункту, - для платника податку, який утримує двох чи більше дітей віком до 18 років, - у розрахунку на кожну таку дитину.
У підпунктах 169.2.1., 169.2.2. пункту 169.2. статті 169 ПК України визначено, що податкова соціальна пільга застосовується до нарахованого платнику податку місячного доходу у вигляді заробітної плати тільки за одним місцем його нарахування (виплати).
Платник податку подає роботодавцю заяву про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги (далі - заява про застосування пільги).
Податкова соціальна пільга починає застосовуватися до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання роботодавцем заяви платника податку про застосування пільги та документів, що підтверджують таке право. Роботодавець відображає у податковій звітності всі випадки застосування або незастосування податкової соціальної пільги згідно з отриманими від платників податку заявами про застосування пільги, а також заявами про відмову від такої пільги.
Перелік таких документів та порядок їх подання визначає Кабінет Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010р. № 1227 затверджено Порядок подання документів для застосування податкової соціальної пільги (далі Порядок № 1227).
Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 2 вказаного Порядку платник податку подає роботодавцю заяву про обрання місця застосування податкової соціальної пільги (далі - заява про застосування пільги) за встановленою Державною податковою службою формою.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 1227 для застосування пільги з підстав, передбачених у підпунктах 169.1.2, 169.1.3 і 169.1.4 пункту 169.1 статті 169 Кодексу, крім заяви про застосування пільги подають: 1) одинока матір, батько, вдова, вдівець або опікун, піклувальник, які мають дитину (дітей) віком до 18 років: копію свідоцтва (дубліката свідоцтва) про народження дитини (дітей) або документ із зазначенням відомостей про батька дитини в Книзі реєстрації актів цивільного стану, чи документи, які підтверджують вік дитини (дітей), затверджені відповідним органом країни, в якій іноземна фізична особа - платник податку постійно проживав (проживала) до прибуття в Україну; копію рішення органу опіки і піклування про встановлення опіки чи піклування (якщо із заявою звертається опікун або піклувальник); копію свідоцтва про шлюб та свідоцтва про смерть (якщо із заявою звертається вдова або вдівець); копію паспорта. Для цілей вказаного пункту одинокою матір`ю (батьком) або опікуном, піклувальником вважаються особи, які на момент застосування роботодавцем пільги, визначеної підпунктом "а" підпункту 169.1.3 пункту 169.1 статті 169 Кодексу, маючи дитину (дітей) віком до 18 років, не перебувають у шлюбі, зареєстрованому згідно із законом.
Крім того, суд зазначає, що порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету визначено в ст. 168 ПК України.
Відповідно до п.п. 168.1.1, 168.1.2. п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Податок сплачується (перераховується) до відповідного бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідальним за сплату (перерахунок) до бюджету податку на доходи фізичних осіб є податковий агент, тобто, вданому випадку, роботодавець позивача.
Суд звертає увагу, що в силу вищевказаних норм законодавства, позивач, після настання обставин, що надавали право на податкову соціальну пільгу, мала б подати до роботодавця відповідну заяву із підтверджуючими документами.
Суд зазначає, що доказів звернення позивача до роботодавця з такою заявою та відповідними документами матеріали справи не містять.
Суд повторно звертає увагу позивача на те, що податкова соціальна пільга починає застосовуватися до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання роботодавцем заяви платника податку про застосування пільги та документів, що підтверджують таке право. Роботодавець відображає у податковій звітності всі випадки застосування або незастосування податкової соціальної пільги згідно з отриманими від платників податку заявами про застосування пільги, а також заявами про відмову від такої пільги.
Відповідно до отриманих від працівника документів право на застосування соціальної пільги надано безпосередньо роботодавцю.
Натомість, позивач звернулася із такими заявами до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області у 2021 році.
Таким чином, беручи до уваги викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області повернути надмірно сплачені суми грошових зобов`язань, суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 16.02.2011 року «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» визначено перелік органів, що здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевого бюджетів податків, зборів та інших платежів.
Відповідно до вказаної постанови контроль за справлянням надходжень до бюджету у розрізі платників по податку з доходів фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, покладено на Державну податкову службу України.
Постановою Кабінету Міністрів України від03.09.2013 року № 787 затверджено Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (далі Порядок № 787).
Відповідно до п. 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Тобто, беручи до уваги викладене, суд зазначає, що відповідач-2 зобов`язаний був би повернути позивачеві помилково або надміру зараховані до бюджету податки у разі надходження на його адресу подання (висновку, повідомлення) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, в даному випадку Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Проте, як вже зазначено вище судом, податкова соціальна пільга застосовується до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання роботодавцем заяви платника податку про застосування пільги та документів, що підтверджують таке право.
Тому, позовні вимоги до Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.
Крім того, суд звертає увагу, що позивачем у позовних вимогах зазначено щодо повернення надмірно сплачених сум грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств, а в позовній заяві позивач вказує на повернення надмірно сплачених сум грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб.
Суд зазначає, що відповідно до п. 133.1.1 п. 133.1 ст. 133 ПК України платниками податку на прибуток підприємств - резидентами є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.
Суб`єкти господарювання - юридичні особи, що обрали спрощену систему оподаткування, є платниками податку при виплаті доходів (прибутків) нерезиденту із джерелом їх походження з України в порядку, визначеному пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу. При цьому платники єдиного податку четвертої групи не є платниками податку при виплаті доходів, визначених абзацами четвертим - шостим підпункту 14.1.49 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
Тобто, у позовних вимогах позивач вказав невірний вид податку.
Згідно з ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Позивач вмотивованих доводів на підтвердження позову не надала, натомість, відповідачі виконали покладений обов`язок, а саме довели правомірність своїх дій, чим спростували твердження позивача про порушення її прав та інтересів.
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно з ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, з огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12.04.2022 року.

Суддя І.О. Лозицька