Справа № 420/1110/21
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/1110/21

Суддя в суді І інстанції Радчук А.А.

Рішення суду І інстанції ухвалено у м. Одеса

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними рішення та дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Національної поліції в Одеській області, а саме:

1) визнання протиправними дії щодо:

- зменшення грошового забезпечення у вересні та жовтні 2020 року шляхом зниження розміру щомісячних премій у вказаний період;

- неправильного обчислення кількості невикористаних діб щорічних оплачуваних відпусток під час проходження служби в Національній поліції за період з 2015 по 2020 роки, які підлягають компенсації при звільненні з органів Національної поліції;

- неправильного розрахунку та виплаті при звільненні компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки під час проходження служби в Національній поліції за період з 2015 по 2020 роки;

- неправильного розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні згідно з вимогами абз. 2 п. 1 розділу VI Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260;

- невиплати вихідної допомоги у відповідності за вимогами ст. 44 КЗпП України;

- невиплати в день звільнення із служби в Національній поліції усіх неоспорюваних сум, які повинні бути сплачені при звільненні;

2) скасування наказу від 06 листопада 2020 року № 1463 о/с, в частині обчислення невикористаних позивачем діб щорічних оплачуваних відпусток за період з 2015 по 2020 роки;

3) зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

- провести перерахунок грошового забезпечення за вересень-жовтень 2020 року з урахуванням розміру щомісячної премії на рівні липня, серпня, листопада 2020 року та виплатити різницю між фактично отриманим та належним до сплати розміром грошового забезпечення за вересень-жовтень 2020 року, на яку грошове забезпечення протиправно зменшено;

- виплатити компенсацію за 48 діб невикористаних щорічних оплачуваних відпусток за період з 2015 по 2020 роки, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби з урахуванням індексації, яка є складовою заробітної плати поліцейського, сплативши різницю між фактично отриманими коштами компенсації за невикористані відпустки та грошовими коштами, які повинні бути нараховані та сплачені за усі дні невикористаної відпустки.

- провести перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні згідно з вимогами абз. 2 п. 1 розділу VI Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, з урахуванням індексації, яка є складовою заробітної плати поліцейського, та виплатити різницю недоотриманих грошових коштів цієї компенсації, яка неправильно обчислена.

- виплатити вихідну допомогу у відповідності з вимогами ст. 44 КЗпП України.

- виплатити у повному розмірі неоспорювану суму грошового забезпечення та компенсаційних виплат, на які позивач мав право при звільненні.

- виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати належних позивачу неоспорюваних сум при звільненні по день фактичного розрахунку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року частково задоволено позовні вимоги, а саме:

- визнано протиправними дії щодо неправильного обчислення кількості невикористаних діб щорічних оплачуваних відпусток під час проходження служби в Національній поліції за період з 2015 по 2020 роки, які підлягають компенсації при звільненні з органів Національної поліції;

- зобов`язано внести зміни до наказу від 06 листопада 2020 року № 1463 о/с в частині зазначення необхідності сплатити позивачу грошової компенсацію за 48 днів невикористаної відпустки за період роботи з 07 листопада 2015 року;

- визнано протиправними дії щодо неправильного розрахунку та виплати при звільненні з органів Національної поліції суми компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки під час проходження служби в Національній поліції;

- зобов`язано виплатити компенсацію за 48 діб невикористаних щорічних оплачуваних відпусток за період з 2015 по 2020 роки, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби, сплативши різницю між фактично отриманими коштами компенсації за невикористані відпустки та грошовими коштами, які повинні бути нараховані та сплачені за усі дні невикористаної відпустки;

- визнано протиправними дії щодо невиплати усіх неоспорюваних сум, які повинні бути сплачені при звільненні;

- зобов`язано виплатити позивачу неоспорювану суму грошового забезпечення та компенсаційних виплат, у сумі 39,18 грн.;

- зобов`язано виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати належних неоспорюваних сум при звільненні, у сумі 9 000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням сторонами подано апеляційні скарги з яких вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти у справі нове рішення, відповідно до їхніх позовних вимог та заперечень.

Вимоги апеляційної скарги позивача обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки його доводам про безпідставне та дискримінаційне зменшення відсоткового розмірі його премії у вересні та жовтні 2020 року.

Також, на переконання позивача, судом першої інстанції не надано правової оцінки його доводам про невірний розрахунок розміру компенсації за невикористані дні відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням отриманих сум індексації грошового забезпечення.

Крім того, позивач вважає, що він має право на виплату вихідної допомоги, передбаченої ст. 44 КЗпП України, а також на виплату повної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вимоги апеляційної скарги відповідача обґрунтовано тим, що у межах спірних правовідносин ним у повному обсязі, а також у відповідності до вимог чинного законодавства обраховано розмір компенсації за невикористані дні відпустки та кількість невикористаних днів відпустки, а також розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, які виплачено позивачу.

При цьому, відповідач вважає, що ним у повному обсязі та у встановлені строки здійснено розрахунок з позивачем під час його звільнення зі служби, а тому він не має права на отримання середнього заробітку за час затримки такого розрахунку.

Крім того, позивачем подано відзив на апеляційну скаргу та додаткові письмові пояснення у яких заперечуються доводи апеляційної скарги відповідача та повторно обґрунтовується необхідність задоволення його позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги сторін підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції, зокрема, встановлено, що позивач з 07 листопада 2015 року проходив службу в Національній поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 25 жовтня 2016 року № 1091 о/с позивача призначено на посаду заступника начальника організаційно-методичного відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 06 листопада 2020 року № 1463 о/с позивача звільнено зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (скорочення штатів або проведення організаційних заходів).

При цьому, у вищевказаному наказі зазначено, що позивачу належить до виплати грошова компенсація за 36 діб невикористаної щорічної відпустки, за період роботи з 01 січня 2020 року по день звільнення.

В свою чергу, вважаючи, що позивачу протиправно зменшено розмір премії у вересні та жовтні 2020 року, протиправно не нараховано компенсацію за 12 діб невикористаної відпустки у 2015-2019 роках, помилково обчислено розмір компенсації за невикористану відпустку у 2020 році та розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, протиправно не виплачено вихідну допомогу у відповідності до ст. 44 КЗпП України та протиправно не здійснено повний розрахунок при звільненні, останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлення зазначених обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права при частковому задоволенні позовних вимог позивача у даній справі, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно ч. 1 ст. 94 ЗУ «Про національну поліцію», поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно ч. 2 ст. 94 ЗУ «Про національну поліцію», порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

При цьому, Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260.

Крім того, згідно п. 1 постанови КМУ від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі, зокрема, є перевірка правомірності дій Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо зменшення позивачу розміру грошового забезпечення у вересні та жовтні 2020 року, шляхом зниження відсоткового розміру щомісячних премій.

В даному випадку, обґрунтовуючи свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги позивачем зазначається, що йому протиправно зменшено розмір щомісячної премії у вересні та жовтні 2020 року, так як таке зменшення є безпідставним та дискримінаційним у порівнянні з іншими працівниками Головного управління Національної поліції в Одеській області.

В свою чергу, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції зроблено висновок про залишення без задоволення позовних вимог у цій частині, так як визначення розміру премії поліцейських є дискреційним повноваженням їхнього керівника, а тому суд не може надавати оцінку та змінювати таке рішення, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Так, згідно п. 12 розділу II Порядку № 260, керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та в межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції України.

Крім того, згідно пп. 2 п. 4 Постанови КМУ № 988, надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.

В даному випадку, аналізуючи вищевказані норми матеріального права, колегія суддів зазначає, що право поліцейського на отримання щомісячної премії не є абсолютним та залежить від рішення керівника органу поліції щодо доцільності преміювання поліцейського за поточний місяць роботи та наявності відповідних бюджетних асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції України.

При цьому, рішення керівника органу поліції щодо доцільності преміювання поліцейського за поточний місяць роботи також залежить від особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що повноваження керівника органу поліції, який безпосередньо здійснює оцінку служби своїх підлеглих працівників, є дискреційними, а як наслідок суд не може переоцінювати визначений ним у відповідних наказах розмір премії позивача у спірному періоді на власний розсуд.

Більш того, сторонами у справі не заперечується, що позивачу у вересні та жовтні 2020 року виплачено премію, а тому право на отримання ним щомісячної премії не порушено суб`єктом владних повноважень.

В свою чергу, керуючись аналогічними висновками, колегія суддів не приймає доводів позивача про його протиправну дискримінацію керівництвом по відношенню до інших працівників при визначенні розміру щомісячних премій, так як розмір премії кожного окремого працівника є індивідуальним та залежить від рішення його керівника.

Крім того, враховуючи встановлену судом безпідставність зазначених вимог позивача, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог позивача про здійснення перерахунку виплачених йому сум грошового забезпечення, виходячи при їх обрахунку з розміру грошового забезпечення, до якого має бути включений збільшений розмір премії за вересень та жовтень 2020 року.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Одеській області, в частині неправильного обчислення кількості днів невикористаних відпусток позивача, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про те, що йому протиправно не виплачено компенсації за усі невикористані дні щорічної відпустки за 2015-2020 роки, а не лише за невикористані дні щорічної відпустки у році його звільнення з поліції.

В свою чергу, в апеляційній скарзі суб`єкта владних повноважень зазначається, що положеннями ЗУ «Про Національну Поліцію України» та прийнятими до нього підзаконними нормативно-правовими актами чітко врегульовано питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються зі служби, а саме встановлено, що виплата грошової компенсації за невикористані дні відпустки передбачена виключно за невикористані в році звільнення дні.

Між тим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 92 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Згідно ч. 1 ст. 93 ЗУ «Про Національну поліцію», тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Частиною 7 вказаної статті встановлено, що чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Частиною 10 вказаної статті встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Частиною 11 вказаної статті встановлено, що відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

При цьому, згідно п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Колегією суддів встановлено, що згідно наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області в Одеській області № 1463 о/с від 06 листопада 2020 року, позивачу виплачено грошову компенсацію за 36 невикористаних днів відпустки у 2020 році.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується суб`єктом владних повноважень, позивачу не виплачено компенсації за невикористані 12 діб відпустки у 2015-2019 роках.

Між тим, судом першої інстанції вірно зазначено, що системний аналіз вищевикладених норм матеріального права свідчить про те, що за бажанням поліцейського, він може використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Тобто, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), не використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів НП України, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної так і додаткової відпусток.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Одеській області при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні відпустки без урахування сум індексації грошового забезпечення, отриманих перед звільненням, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч. 5 ст. 94 ЗУ «Про Національну поліцію», грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

При цьому, Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому, Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260.

Згідно п. 6 розділу VI Порядку № 260, нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.

Згідно п. 8 розділу ІІI Порядку № 260, виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

В даному випадку, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що позивачу до звільнення з поліції щомісячно виплачувалась індексація грошового забезпечення.

При цьому, сторонами у справі не заперечується, що позивачу при звільненні з поліції виплачено одноразову грошову допомогу та грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, розмір яких обраховано з розміру грошового забезпечення позивача без включення до нього сум індексації грошового забезпечення.

Між тим, як вбачається з чинних вимог законодавства та відповідних підзаконних нормативно-правових актів, нарахування відповідної допомоги та компенсації здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення (місяць звільнення) з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, установлених на день звільнення.

В свою чергу, згідно вищевикладених положень ЗУ «Про Національну поліцію», грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Враховуючи викладене, виплата індексації поліцейським має постійний та обов`язковий характер, а як наслідок колегія суддів погоджується з доводами позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки не в повному обсязі, так як вона розрахована з неповного розміру грошового забезпечення у місяці звільнення, а саме без урахування виплачених сум індексації грошового забезпечення.

При цьому, судом першої інстанції належним чином не встановлено відповідних обставин справи, не надано належної правової оцінки доводам позовної заяви позивача у цій частині, а як наслідок зроблено помилковий висновок про залишення без задоволення відповідних позовних вимог.

При цьому, щодо висновку суду першої інстанції про невірний обрахунок суб`єктом владних повноважень розміру вже виплаченої позивачу компенсації за невикористані дні відпустки (з урахуванням підвищеного відсоткового розміру премії за листопад 2020 року по відношенню відсоткового розміру премії за жовтень 2020 року), колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно абз. 8 п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260, виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Згідно п. 9 розділу І Порядку № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В даному випадку, в апеляційній скарзі суб`єкта владних повноважень, окрім загального цитування положень п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260, жодним чином не спростовано висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині.

При цьому, на переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції, в частині необхідності використання листопада 2020 року у якості базового місяця для обрахунку розміру належної позивачу компенсації за невикористані дні відпустки не суперечать положенням п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області виплатити йому вихідну допомогу у відповідності до ст. 44 КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, як зазначалось вище, позивача звільнено зі служби з поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (скорочення штатів або проведення організаційних штатів).

При цьому, згідно п. 1 розділу VI Порядку № 260, у разі звільнення із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше.

В даному випадку, позивачу на виконання зазначених вимог спеціального нормативно-правового акту виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні.

В свою чергу, позивач, окрім зазначеної допомоги, бажає також отримати вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, як особа яку звільнено за ініціативою роботодавця, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Так, згідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, виплата грошового забезпечення поліцейським регулюється спеціальними нормативно-правовими актами, а саме ЗУ «Про Національну поліцію» та Порядком № 260.

При цьому, підставою для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої Порядком № 260, а також вихідної допомоги, передбаченої положеннями ст. 44 КЗпП України, є факт звільнення особи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимоги ст. 44 КЗпП України не регулюють порядку здійснення компенсаційних виплат поліцейським у разі їх звільнення зі служби через скорочення штату чи проведення організаційних заходів, так як порядок проведення таких виплат врегульовано спеціальним нормативно-правовим актом.

В свою чергу, є помилковими доводи позивача про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої Порядком № 260, мають право лише поліцейські, які мають більше 10 років вислуги, так як така умова не змінює підстав для проведення відповідної виплати, які є тотожними підставам для виплати вихідної допомоги, передбаченої положеннями ст. 44 КЗпП України.

Щодо стягнення на користь позивача коштів, які нараховано йому при звільненні у сумі 39,18 грн. та не виплачено Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, як встановлено судом першої інстанції з довідки AT «Ощадбанк» від 17 лютого 2021 року № 14/1-09/70, позивачу на його банківський рахунок зараховано 27 листопада 2020 року грошове забезпечення (без одноразової допомоги при звільненні), у сумі 19 482,07 грн.

При цьому, вказана сума (з урахуванням відрахованої суми військового збору) менша на 39,18 грн. від суми, визначеної в довідках Головного управління Національної поліції в Одеській області для виплати позивачу грошового забезпечення за листопад 2020 року.

В свою чергу, суб`єктом владних повноважень до судів першої та апеляційної інстанцій не надано жодних пояснень щодо підстав невиплати позивачу зазначеної суми, а також своїх заперечень щодо можливості її виплати.

Тому, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Щодо можливості виплати позивачу середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в поліції по день фактичного розрахунку, відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, як вже зазначено вище, останнім днем служби позивача в поліції є 07 листопада 2020 року.

При цьому, згідно довідки AT «Ощадбанк» від 17 лютого 2021 року № 14/1-09/70, позивачу на його банківський рахунок зараховано грошове забезпечення за листопад 2020 року лише 27 листопада 2020 року, тобто через 19 календарних днів після його звільнення.

В свою чергу, суб`єктом владних повноважень у доводах своєї апеляційної скарги не спростовано вищевказаного факту затримки розрахунку з позивачем при звільненні, а також не повідомлено суд про пізнє надходження коштів для виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні (п. 8 розділу VІ Порядку № 260).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Між тим, задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції зроблено висновок про необхідність стягнення на користь позивача 9 000,00 грн.

В даному випадку, судом зазначено, що вирахувана судом сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна передбачити.

В свою чергу, колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, так як сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має вираховуватись за встановленою нормами матеріального права процедурою та не може обраховуватись приблизно.

Так, згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 2 ст. 116 КЗпП України, в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В даному випадку, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських не врегульоване положеннями спеціального законодавства, а тому колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин приписи ст. 116 та ст. 117 КЗпП України.

Між тим, з аналізу вищевикладених положень КЗпП України вбачається, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівнику середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Між тим, у постанові від 26 червня 2019 року, у справі № 761/9584/15-ц, Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

В даному випадку, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в зазначеній у постанові підсумувала, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за період з 08 листопада 2020 року (наступний день після звільнення) по 26 листопада 2020 року (останній день затримки розрахунку при звільненні), позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у повному розмірі.

В свою чергу, з аналізу положень Порядку № 260 вбачається, що при обчисленні середнього розміру грошового утримання поліцейського, обрахуванню підлягає сума, виходячи із розміру середньоденного заробітку поліцейського та календарних днів вимушеного прогулу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що положеннями вказаного Порядку не вставлено механізму обрахування середньоденного грошового забезпечення поліцейських при визначені суми грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а тому до застосування у цій частині підлягають положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджені постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року.

В даному випадку, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача, згідно наявної в матеріалах справи довідки про його грошове забезпечення, становить 484,00 грн. (29 523,88 грн. (загальна сума грошового забезпечення за вересень та жовтень 2020 року, як два повних місяці служби перед звільненням, без врахування одноразових виплат) / 61 днів (сума календарних днів у вересні та жовтні 2020 року).

Тому, враховуючи вищевикладену формулу розрахунку, розмір грошового забезпечення за період з 08 листопада 2020 року по 26 листопада 2020 року складає 9196,00 грн. (19х484,00 грн.).

В свою чергу, щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати 39,18 грн. при звільненні зі служби, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, з 27 листопада 2020 року (день виплати основної частини грошового забезпечення) по 17 вересня 2021 року (день прийняття рішення суду першої інстанції, яким задоволено вимоги позивача у цій частині) позивач також має право на отримання середнього заробітку у пропорційному до невиплаченої суми розмірі (295 календарних днів).

Враховуючи викладене, загальна сума середнього заробітку позивача складає 142 780,00 грн. (295 х 484,00 грн.).

Між тим, як зазначено вище, при зменшенні розміру середнього заробітку, передбаченого статтею 117 КЗпП України, судом перш за все має враховуватись співмірність розміру недоплаченої працівнику суми, належної йому при звільненні, із сумою яка мала бути виплачена працівнику при звільненні (в останній місяць роботи).

Тому, колегією суддів розраховано, що позивачу при звільненні не виплачено 00,02 % від загальної суми грошового забезпечення за листопад 2020 року, що мала бути виплачена йому на момент звільнення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що пропорційною сумою середнього заробітку, за період з 27 листопада 2020 року по 17 вересня 2021 року, є 285,56 грн. (142 780,00 грн. х 00,02 %).

При цьому, на переконання колегії суддів, належним способом захисту порушених прав позивача у цій частині є стягнення на користь позивача із суб`єкта владних повноважень визначених судом сум.

В свою чергу, враховуючи вірність частини висновків суду першої інстанції та допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Одеській області - задовольнити частково.

Змінити резолютивну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року та викласти її у наступній редакції:

«Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Єврейська, 12, м. Одеса, 65014, ) про визнання протиправними рішення та дії, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області при обчисленні кількості невикористаних діб відпусток ОСОБА_1 за період служби з 2015 року по 2020 рік.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо здійснення невірного розрахунку суми грошової компенсації за невикористані 36 діб відпустки ОСОБА_1 за 2020 рік (без урахування відсоткового розміру премії ОСОБА_1 у листопаді 2020 року та отриманих сум індексації грошового забезпечення).

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо здійснення виплати компенсації ОСОБА_1 за невикористані 12 діб відпустки, які накопичено за період з 2015 року по 2019 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області внести зміни до наказу від 06 листопада 2020 року № 1463 о/с, а саме зазначити, що ОСОБА_1 підлягає виплата грошова компенсація за 48 діб невикористаної відпустки, за період роботи з 07 листопада 2015 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області здійснити перерахунок виплаченої ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористані 36 діб відпустки у 2020 році (з урахуванням відсоткового розміру премії ОСОБА_1 у листопаді 2020 року та отриманих сум індексації грошового забезпечення), з виплатою утвореної різниці, а також виплатити компенсацію за невикористані 12 діб відпустки, які накопичено за період з 2015 року по 2019 рік.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо здійснення неправильного розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні із служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області здійснити перерахунок виплаченої ОСОБА_1 суми одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби ОСОБА_1 (з урахуванням відсоткового розміру премії ОСОБА_1 у листопаді 2020 року та отриманих сум індексації грошового забезпечення), з виплатою утвореної різниці.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо виплати ОСОБА_1 усіх неоспорюваних сум грошового забезпечення, які повинні бути виплачені при звільненні зі служби.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 частину грошового забезпечення за листопад 2020 року, у сумі 39 (тридцять дев`ять) гривень 18 копійок.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: за період з 08 листопада 2020 року по 26 листопада 2020 року, у сумі 9196 (дев`ять тисяч сто дев`яносто шість) гривень; за період з 27 листопада 2020 року по 17 вересня 2021 року, у сумі 285 (двісті вісімдесят п`ять) гривень 56 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.»

Судові витрати, а саме сплачений Головним управлінням Національної поліції в Одеській області судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Національної поліції в Одеській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Єщенко О.В. Крусян А.В.