Справа № 454/4878/21
Суддя: Адамович М. Я.
Дата ухвалення: 2022-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 454/4878/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2022 року Сокальський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Адамович М. Я.

за участю секретаря: Калиш В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м.Сокаль адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії привиконавчому комітеті Сокальської міської ради Львівської області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з даним позовом та просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо неї №28 від 09.12.2021р.

Свої вимоги мотивує наступним.

Оскаржуваною постановою на неї накладено адміністративне стягнення за ч.2 ст.156 КУпАП за те, що вона 08.11.2021р. о 16.30год. по вул.Шевченка,48 в с.Хоробрів , перебуваючи на своєму робочому місці в магазині « Продукти », здійснила продаж однієї пляшки слабоалкогольного напою «Рево» вартістю 37грн. неповнолітньому ОСОБА_2 , 2005р.н.

Вона не погоджується з даною постановою, оскільки комісією не надано оцінки відсутності будь-яких розрахункових документів на реалізацію алкогольних напоїв, відсутності доказів вилучення товару, чим не забезпечено повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.

Матеріали справи не містять доказів чи було взагалі проведено реалізацію слабоалкогольного напою, який саме це був алкогольний напій та чи був такий реалізований саме позивачкою.

Станом на дату складання матеріалів про адмінстративне правопорушення, в магазині « Продукти » по вул.Шевченка,48 в с.Хоробрів серед асортименту був відсутній слабоалкогольний напій «Рево».

Окрім цього, ОСОБА_1 не є працівником підприємства чи організації, а тому не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, оскілки являється фізичною особою-підприємцем.

Представник відповідача подав заперечення на заяву про вирішення питання розподілу судових витрат, в якому на заперечення позовних вимог зазначив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку просить стягнути позивачка, не є співмірним з ціною позову, яку становить штраф в розмірі 6800грн.

Також, покликався на те, що кошторисом міської ради на 2022 рік не передбачено видатків на судові витрати, а тому задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу унеможливить виконання інших фінансових зобов`язань.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Виходячи із змісту частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Дані положення кореспондуються в статті 8 Закону України «Про національну поліцію» від 2 липня 2015 року№ 580-VIII.

З протоколу від 08.11.2021р. вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснила, що цього ж дня в магазині в с.Хоробрів придбала слабоалкогольний напій «Рево».

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 09.11.2021р., позивачка заперечила продаж слабоалкогольного напою «Рево» неповнолітній особі, вказала на відсутність такого напою в асортименті магазину.

09.11.2021р. поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_1 08.11.2021р. о 16.30год. по вул.Шевченка,48 в с.Хоробрів , перебуваючи на своєму робочому місці в магазині « Продукти », здійснила продаж однієї пляшки слабоалкогольного напою «Рево» вартістю 37грн. неповнолітній ОСОБА_2 , 2005р.н.

Згідно копії постанови по справі про адміністративне правопорушення №28 від 09.12.2021р., на позивачку накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 6800грн. за те, що вона 08.11.2021р. о 16.30год. по вул.Шевченка,48 в с.Хоробрів , перебуваючи на своєму робочому місці в магазині « Продукти », здійснила продаж однієї пляшки слабоалкогольного напою «Рево» вартістю 37грн. неповнолітній ОСОБА_2 , 2005р.н.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та наділена правом роздрібної торгівлі тютюновими виробами, що встановлено з додатка до ліцензії.

Згідно із статтею 251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.9 Розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі», розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

На спростування своєї вини позивач навела обставини, зокрема відсутність доказів, які спростовують вчинення нею правопорушення зазначеного у вищевказаній постанові, зокрема, що вона не здійснювала продажу зазначеного слабоалкогольного напою неповнолітньому.

Фактом продажу алкогольних та тютюнових виробів є касовий чек, який видається кожному без винятку покупцеві, на чому акцентує увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 23.04.2019 р. справа Ж1/81171217/16 адміністративне провадження №К//18.

В свою чергу, в справі відсутні та представником відповідача не надано суду доказів вилучення слабоалкогольного напою «Рево» та відсутній касовий чек, що ставить під сумнів існування даного напою та здійснення позивачкою торгівлі таким напоєм.

З наведеного слідує, що єдиним доказом винуватості позивачки є пояснення неповнолітньої особи, яка була допитана без присутності батьків, іншого законного представника чи педагога, тобто такі отримані без дотримання вимог ст.33 Закону України "Про Національну поліцію".

За обставинами справи зазначені докази не можуть бути достатнім та безумовним підтвердженням вини позивачки по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вона не є самостійним беззаперечним доказом, являє собою рішення про притягнення до адміністративної відповідальності і обставини викладені в ній повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу презумції невинуватості та відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Вказані обставини не дають змоги суду однозначно оцінити дії позивача як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Таким чином, відповідачем порушено права та охоронювані законом інтереси позивача, що є підставою скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією позивач сплатила судовий збір у розмірі 908грн., що становить 04, прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, в якому позивачка звернулася до суду з даним позовом.

В свою чергу в постанові № 543/775/17 від 18 березня 2020 року Велика Палата Верховного Суду зауважила, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, що становить 454грн.

Таким чином, 454грн. судового збору слід повернути позивачці з державного бюджету, як зайво сплачені та 454грн. слід стягнути з бюджетних асигнувань Сокальської міської ради.

Щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

З вимог статті 134 КАС України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

В свою чергу, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі N 925/1137/19,: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 12 лютого 2020 року в справі №648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18. Тобто вказана судова практика є незмінною.

На підтвердження надання послуг професійної правничої допомоги, обсягу послуг та їх вартості позивачем надано договір від 02.12.2021р., рахунок та акт від 01.02.2022р., згідно яких, позивакою та адвокатом погоджено наступні витрати: ознайомлення з обставинами справи та дослідження одержаних від клієнта доказів - 1200грн.; пошук та дослідження судової практики - 1200грн.; підготовка позовної заяви та подання її до суду - 3120грн.

Таким чином, відповідачем підтверджено обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

В той же час, суд не погоджується з визначеням окремої оплати окремо за ознайомлення з обставинами справи і доказами та окремо за пошук і дослідження судової практики, оскільки такі охоплюються підготовкою позовної заяви.

Тому, витрати на правничу допомогу підлягаю стягненню в розмірі 3120грн., що є співмірним з обсягом наданих послуг і виконаних робіт, а також складністю справи.

Керуючись ст.ст. 5, 19, 241-245, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сокальської міської ради Львівської області №28 від 09.12.2021р. про накладення на ОСОБА_1 за ч.2 ст.156 КУпАП адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 6800грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сокальської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні та 3120 (три тисячі сто двадцять) грн. витрат професійну на правничу допомогу.

Повернути ОСОБА_1 частину судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. сплаченого нею на розрахунковий рахунок: UA0013905, , отримувач коштів: ГУК Львів/ Сокаль тг/22030101 (квитанція №59902086 від 15.12.2021р.).

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.246 КАС України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.250 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Сокальської міської ради Львівської області, , місцезнаходження: вул.Шептицького,44, м.Сокаль, Львівська область.

Головуючий: М. Я. Адамович