Справа № 500/7831/21
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7831/21

29 березня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

за участю:

секретаря судового засідання Галінська А.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Сідорова І.А.

представника відповідача Марцун А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Тернопільської обласної прокуратури (надалі, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, в якому просив стягнути з Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 41315,32 грн. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30.09.2021 по день ухвалення судового рішення 32644,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при звільненні його з посади та з органів прокуратури за власним бажанням Тернопільською обласною прокуратурою нараховано заробітну плату за 3 відпрацьованих дні та компенсацію щорічної відпустки за 257 календарних днів на загальну суму 13277,77 грн., з яких здійснено відрахування податку з доходів фізичних осіб (18 %), що становить 2390,00 грн. та військового збору (1,5 %) - 199,17 грн. Позивач вказав, що із загальної суми обов`язкових при звільненні виплат розмір нарахованої компенсації за невикористані відпустки становить 12197,22 грн (з урахуванням обов`язкових платежів до бюджету). Позивач вважає, що розмір нарахованої та виплаченої відповідачем компенсації за невикористані 257 календарних днів відпустки обчислений Тернопільською обласною прокуратурою із порушенням вимог чинного законодавства. На думку позивача, з огляду на те, що у період з 13 листопада 2020 року по серпень 2021 року він не працював та не отримував заробітної плати, його заробіток за цей період при обчисленні середньої заробітної плати відповідачем взагалі не враховано. Відтак, вважає, що середній заробіток обчислено лише з урахуванням виплат за період з 01 вересня по 12 листопада 2020 року та визначено в розмірі 47,46 грн (16799,64 грн (сумарний заробіток за період з 01 вересня по 12 листопада 2020 року) : 354 дні (кількість календарних днів за 12 місяців перед звільненням) = 47,46 грн). На переконання позивача, період, коли він не працював з вини роботодавця (у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на займаній посаді), відповідачем включено в розрахунковий період при обчисленні середнього заробітку для виплати компенсації за невикористані відпустки, однак сумарний заробіток позивача за останні перед наданням відпустки 12 місяців обчислено невірно: в порушення пункту 4 Порядку № 100 розрахунок за час, коли позивач не отримував заробітної плати, проведено не з установленого посадового (місячного) окладу, а за нульовою ставкою. Звернув увагу суду на тому, що розмір компенсації позивача повинен обчислюватися з розрахунку середньоденної заробітної плати 208,22 грн., та за 257 календарних днів невикористаної відпустки становить 53512,54 грн., відтак розмір недоплаченої компенсації становить 41315,32 грн. На думку позивача, за таких обставин наявні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за увесь час затримки розрахунку, починаючи з 30 вересня 2021 року (наступного дня після звільнення) по день ухвалення відповідного судового рішення. Крім цього, позивач вважає, що оскільки йому невірно нараховано суму компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, відповідно під час звільнення з роботи не в повній мірі виплачені кошти, які йому належить сплатити відповідачем, тому наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з 30 вересня 2021 року по день ухвалення судового рішення, що складає 32644,24 грн.

Ухвалою суду від 15.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог та зазначив, що при звільненні позивача з посади прокурора Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області та з органів прокуратури йому нараховано компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 257 календарних днів у розмірі 12197,22 грн (з урахуванням обов`язкових платежів до бюджету). Просить врахувати, що обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки ОСОБА_1 проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 ( надалі Порядок №100). Вважає, що оскільки ОСОБА_1 звільнено з 29.09.2021, тому при розрахунку правомірно враховано період з 01.09.2020 по 31.08.2021, тобто частина часу, який входить до періоду, впродовж якого позивач перебував у вимушеному прогулі, а саме останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання виплати компенсації за невикористані відпустки. На думку представника відповідача, необґрунтованими є доводи позивача щодо необхідності застосування при розрахунку суми компенсації за невикористані дні відпусток п. 4 Порядку № 100, відповідно до якого, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Вважає, що оскільки у розрахунковому періоді з 01.09.2020 по 31.08.2021 ОСОБА_1 нарахована заробітна плата у розмірі 16799,64 грн., відтак, застосувати зазначену позивачем норму Порядку №100 для розрахунку компенсації відпустки підстав немає. На переконання відповідача, з позивачем проведено повний розрахунок по заробітній платі при звільненні, у тому числі у повному обсязі виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки відповідно до вимог чинного законодавства. Крім цього, на думку представника відповідача, документи, подані з позовною заявою не підтверджують обставини надання позивачу правової допомоги саме у справі № 500/7831/21, договір не містить даних погодинної вартості за кожну послугу правової допомоги, наданої у справі, акт приймання-передачі послуг за договором відсутній, тобто не є належними і достатніми доказами надання послуг ОСОБА_1 адвокатом у конкретній справі.

З аналогічних доводів та міркувань відповідач заперечив проти позову та просив відмовити в його задоволенні у відзиві від 07.02.2022 вх.№3175/22.

Ухвалою суду від 14.12.2021 постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 11.01.2022 о 12:00 год.

Ухвалою суду від 16.12.2021 постановлено судове засідання у справі №500/7831/21, призначене на 11.01.2022 о 12:00 год. провести в режимі відеоконференції.

11.01.2021 у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції розгляд справи відкладено до 24.01.2022 о 12:00 год.

24.01.2022 у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи №500/7831/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 17.02.2022 о 10:00 год.

17.02.2022 у відкритому судовому засіданні у підготовчому провадженні в режимі відеоконференції оголошено перерву до 15.03.2022 о 10:00 год.

Ухвалою суду від 01.03.2022 постановлено підготовче засідання у справі №500/7831/21, призначене на 15.03.2022 о 10:00 год. провести в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 15.03.2022 постановлено закрити підготовче провадження у справі №500/7831/21, а також призначено справу до судового розгляду по суті на 29.03.2022 о 10:00 год.

Ухвалою суду від 17.03.2022 постановлено судове засідання у справі №500/7831/21, призначене на 29.03.2022 о 10:00 год. провести в режимі відеоконференції.

29.03.2022 у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити повністю з мотивів, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позову повністю з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву від 08.12.2021 (вх.№27640) та від 07.02.2022 (вх.№3175/22).

29.03.2022 представник Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області у відкрите судове засідання не прибув, подав письмове клопотання, в якому зазначив, що Управління повністю покладається на справедливе рішення суду та просить справу слухати без його участі. Також, вказав, що Управління, як окрема юридична особа, в процесі виконання своїх функціональних обов`язків, завдань, прав та охоронюваних законом інтересів позивача жодним чином не порушувало, жодних протиправних дій відносно повивача не вчиняло, що вбачається із змісту позовної заяви.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників справи, судом встановлено наступне.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі №819/936/16 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 2 липня 2020 скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено, визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу Генерального прокурора України «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 15 липня 2016 року №13дк, поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області з 15 липня 2016 року, стягнено з Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 350207 (триста п`ятдесят тисяч двісті сім) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Згідно Наказу Офісу Генерального прокурора України від 27.09.2021 №290к, керуючись ст.9 Закону України "Про прокуратуру", поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області з 15.07.2016. Підставою для прийняття даного Наказу зазначено заяву ОСОБА_1 , постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі №819/936/16.

Наказом Офісу Генерального прокурора України від 27.09.2021 №291к, керуючись ст.9, пунктом 1-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру", пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", вирішено вважати припиненими повноваження ОСОБА_1 на посаді керівника Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області з 16.12.2020 у зв`язку із закінченням строку перебування на адміністративній посаді (пункт 1 частини другої статті 41 Закону України "Про прокуратуру").

Наказом Тернопільської обласної прокуратури від 28.09.2021 №816к, керуючись пунктом 3 частини першої статті 11 Закону України "Про прокуратуру", пунктами 3,19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області та органів прокуратури з 29.09.2021 у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 7 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Зі змісту листа Тернопільської обласної прокуратури від 02.11.2021 №21-243вих.-21 вбачається, що посадовий оклад ОСОБА_1 за період з серпня 2020 року по 15 грудня 2020 року за посадою керівника місцевої прокуратури становив 8000,00 грн., а з 16 грудня 2020 року по серпень 2021 року за посадою прокурора місцевої прокуратури - 5660,00 грн.

Відповідно до довідки відділу кадрової роботи та державної служби обласної прокуратури станом на 29 вересня 2021 року у ОСОБА_1 наявні 257 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за періоди роботи: 15.07.2016-14.07.2017-45 календарних днів; 15.07.2017- 14.07.2018-45 календарних днів; 15.07.2018- 14.07.2019-45 календарних днів; 15.07.2019-14.07.2020-45 календарних днів; 15.07.2020-14.07.2021-45 календарних днів; 15.07.2021-29.09.2021-32 календарних дні.

У вказаному листі зазначено, що при звільненні наказом керівника обласної прокуратури № 816к від 28.09.2021 ОСОБА_1 з посади прокурора Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області та з органів прокуратури відділом фінансування та бухгалтерського обліку нараховано ОСОБА_1 заробітну плату за 3 відпрацьованих дні (відповідно до табеля обліку використання робочого часу) та компенсацію щорічної відпустки за 257 календарних днів на загальну суму 13277,77 грн., з яких здійснено відрахування податку з доходів фізичних осіб (18 %), що становить 2390,00 грн та війського збору (1,5%), відповідно - 199,17грн. Таким чином, загальна сума виплачених (перерахованих на картковий рахунок) ОСОБА_1 коштів склала 10688,60 грн. Одночасно повідомлено про те, що із загальної суми обов`язкових при звільненні виплат, розмір нарахованої ОСОБА_1 компенсації за невикористані відпустки становив 12197,22 грн. (з урахуванням обов`язкових платежів до бюджету).

Також вказано, що заробітна плата обласною прокуратурою за період з серпня 2020 року по серпень 2021 року ОСОБА_1 не виплачувалась.

Разом із тим, зазначено, що Головним управлінням Державної казначейської служби України у Тернопільській області 08.12.2020 з реєстраційного рахунку Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 здійснено безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16.07.2016 по 12.11.2020 в сумі 350207,88 грн., про що обласну прокуратуру поінформовано листом №7-10-06/6121 від 08.12.2020.

Також, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 нараховано відповідно: за серпень 2020 року - 6461,40 грн., за вересень 2020 року - 7107,54 грн., за жовтень 2020 року - 6784,47 грн, за листопад 2020 року (з 01.11.2020 по 12.11.2020) - 2907,63 грн.

Відповідач у листі від 02.11.2021 №21-243вих.-21 вказав про те, що обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки ОСОБА_1 проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки, у даному випадку з 01.09.2020 по 31.08.2021.

Вважаючи, що розмір нарахованої та виплаченої відповідачем компенсації за невикористані дні щорічної відпустки обчислений відповідачем із порушенням вимог чинного законодавства, та наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з 30.09.2021 по день ухвалення судового рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом частини першої ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Так, відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У відповідності з п.3 Порядку №100, при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Пунктом 4 Порядку №100 передбачено, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Як слідує з матеріалів справи, при звільненні ОСОБА_1 з посади прокурора Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області та з органів прокуратури йому нараховано компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 257 календарних днів у розмірі 12197,22 грн. (з урахуванням обов`язкових платежів до бюджету).

Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки ОСОБА_1 проведено відповідно до Порядку №100.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_1 звільнено з посади з 29.09.2021, тому суд вважає, що при розрахунку відповідачем правомірно враховано період з 01.09.2020 по 31.08.2021, тобто період, впродовж якого позивач перебував у вимушеному прогулі, а саме останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання виплати компенсації за невикористані відпустки.

Так, вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що у відповідності до п.7 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Суд вважає, що якщо працівник впродовж розрахункового періоду перебував у вимушеному прогулі, то обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпустки провадиться з урахуванням суми, яка йому виплачувалась за рішенням суду за час вимушеного прогулу.

Як вбачається з листа Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, № 7-10-06/6121 від 08.12.2020, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Тернопільській області 08.12.2020 з реєстраційного рахунку Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 здійснено безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 350207,88 грн.

Отже, суд враховує те, що відповідачем здійснено нарахування, відповідно: за вересень 2020 року - 7107,54 грн, за жовтень 2020 року - 6784,47 грн, за листопад 2020 року (з 01.11.2020 по 12.11.2020) - 2907,63 грн (всього, 16799,64 грн.).

Інших доказів щодо стягнення середнього заробітку на користь ОСОБА_1 за період з 13.11.2020 по 31.08.2021 судом не здобуто та учасниками справи суду не подано.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем правомірно до розрахунку компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період з 01.09.2020 по 31.08.2021 взято заробіток у сумі 16799,64 грн. (16799,64 грн/354 календарних днів = 47,46 грн. (середньоденна заробітна плата). Отже, виходячи з розрахунку 257 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки становить 12197,22 грн. (47,46 грн. х 257 = 12197,22 грн.).

Вирішуючи даний спір по суті, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо необхідності застосування при розрахунку суми компенсації за невикористані дні відпусток п. 4 Порядку № 100, відповідно до якого, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу, оскільки у розрахунковому періоді з 01.09.2020 по 31.08.2021 ОСОБА_1 нарахована заробітна плата у розмірі 16799,64 грн.

За наведених вище обставин, суд вважає, що з позивачем проведено повний розрахунок по заробітній платі при звільненні, у тому числі у повному обсязі виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки до задоволення не підлягають.

При цьому, перевіряючи дії відповідача на відповідність вимогам ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, на думку суду, Тернопільська обласна прокуратура діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Оскільки суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 30.09.2021 по день ухвалення судового рішення до задоволення не підлягає, у задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 32644,24 грн., оскільки така позовна вимога є похідною від вимоги про стягнення 41315,32 грн. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Стосовно інших доводів, наведених позивачем у позовній заяві, то суд критично оцінює такі з огляду на їх надуманість, та зазначає, що згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини, суд вважає, що відповідач не порушив прав позивача, позовні вимоги є необґрунтованими, у позові слід відмовити повністю.

Оскільки суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

Копію рішення надіслати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Тернопільській області.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач-Тернопільська обласна прокуратура (місцезнаходження: вул. Листопадова,4, м. Тернопіль,46001 );

третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області (місцезнаходження бульвар Шевченка,39,м. Тернопіль,46001 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.