Справа № 140/6414/21
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2022-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/6414/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області, Виконавчого комітету Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області (відповідач 1), Виконавчого комітету Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області (відповідач 2) про визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 щодо не розробки та не затвердження нового генерального плану с. Дубова Корчма з дотриманням Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та ДСанПіН «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» та зобов`язання відповідача 2 розробити та подати на затвердження сесії Городищенської сільської ради проект нового генерального плану с. Дубова корчма з дотриманням Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та ДСанПіН «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на відстані близько 30 метрів від садиби ОСОБА_1 та земельної ділянки (кадастровий номер 030010032), на якій вона розташована, що знаходиться по АДРЕСА_1 , розташоване кладовище. Таке розташування здійснено з порушенням вимог Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПіН 2.2.2.028-99, згідно яких санітарно-захисна зона від території кладовища традиційного поховання і крематорію до житлових і громадських будівель, зон відпочинку, а також колективних садів та городів повинна бути не меншою 300 м.

У відповідь на звернення, Головне управління Держспоживслужби у Волинській області повідомило, що дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельну ділянку орієнтовною площею 1,000 га під кладовище в с. Дубова Корчма, надано релігійній громаді УПЦ Київського патріархату с. Дубова Корчма відповідно до рішення Угринівської сільської ради Горохівського району Волинської області від 13 січня 2011 року №5/3.

У листі зазначено, що органом місцевого самоврядування, зокрема, Угринівською сільською радою Горохівського району Волинської області, надано дозвіл на відведення земельної ділянки під кладовище без урахування розташування мого житлового будинку.

Крім того, позивачу не було надано жодних відомостей, чи скористалась релігійна громада дозволом і чи розроблялась нею відповідна технічна документація на право постійного користування земельною ділянкою. Із листа Сектору містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства відділу регіонального розвитку Горохівської районної державної адміністрації від 01 квітня 2020 року №Ш-6 вбачається, що така документація не розроблялася і не затверджувалася.

Разом з тим, Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації у листі від 03 вересня 2020 року №Ш-76 зазначило, що земельна ділянка площею 0,25 га (кадастровий номер 030010032) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, а також кладовище розташовані в межах с. Дубова Корчма, але за межами генплану цього села, яким вищезгадане кладовище не передбачене. Таким чином, земельна ділянка на АДРЕСА_1 потрапляє у санітарно-захисну зону кладовища.

На заяву ОСОБА_1 з проханням розробити та затвердити новий генеральний план с. Дубова Корчма з дотриманням Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та ДСанПіН «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України», отримано відповідь від 16 квітня 2021 року №214/01-05/2-21. У листі зазначено, що в бюджеті сільської ради на 2021 рік не передбачено коштів на виготовлення нових генеральних планів територій населених пунктів.

Вважаю бездіяльність відповідача 1 протиправною, такою, що суперечить чинному законодавству, порушує її конституційні права й охоронювані законом інтереси.

Водночас, внаслідок протиправної бездіяльності відповідача 1, позивач вказує, що їй завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що їй притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем, під час здійснення розгляду її заяви, її законними правами, сприймалося нею, як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено стан душевної рівноваги, для відновлення якого їй доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, позивач була позбавлена можливості повноцінно організовувати своє життя.

До того ж, порушення санітарних норм спричиняє негативний вплив і на її самопочуття та здоров`я, я вимушена кожного дня дихати токсинами та іншими шкідливими випарами. При тому, що вона і так є особою з інвалідністю II групи, така ситуація ще більше погіршує її стан здоров`я.

Крім того, в обґрунтування заподіяння моральної шкоди, ОСОБА_1 змушена захищати своє порушене право в судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, оскільки у зв`язку з необхідністю звернення до суду для належного відстоювання своїх прав повинна була звертатись за правовою допомогою.

На підставі наведеного позивач просить позов задовольнити повністю та стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву від 16 липня 2021 року відповідач 1 позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що рішення №5/3 «Про погодження надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельну ділянку», яким релігійній громаді УПЦ Київського патріархату с. Дубова Корчма надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельну ділянку орієнтовною площею 1.00 га під кладовище в с. Дубова Корчма було прийнято 13 січня 2011 року Угринівською сільською радою Горохівського району Волинської області. Городищенська сільська рада Луцького району Волинської області є правонаступником Угринівської сільської ради. Вказане рішення Угринівської сільської ради на сьогоднішній день є чинним і законним, оскільки відповідно до частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Ані позивач ОСОБА_1 , ані жодна інша особа не зверталась до суду щодо визнання рішення Угринівської сільської ради від 13 січня 2011 року №5/3 «Про погодження надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельну ділянку» незаконним з мотивів його невідповідності Конституції або законам України. Починаючи з 2011 року, на ділянці, виділеній релігійній громаді УПЦ Київського патріархату с. Дубова Корчма під кладовище, відбувались поховання людей. Незважаючи на те, що відстань від найближчого місця поховання до земельної ділянки ОСОБА_1 є меншою, ніж 300 метрів, однак є неможливим усунути вказані порушення, адже розробка та затвердження нового генерального плану с. Дубова Корчма не вирішить дану проблему. Перепоховання останків померлих може завдати непоправних моральних страждань родичам померлих, і тим самим порушити принцип пропорційності, оскільки у такому разі несприятливі наслідки, заподіяні таким рішенням та діями родичам померлих будуть значно більшими. Згідно частини восьмої статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується. Таким чином, на думку відповідача, обгрунтованих підстав для задоволення вимог позивача у частині визнання бездіяльності Городищенської сільської ради щодо не розробки та не затвердження нового генерального плану с. Дубова Корчма та зобов`язання виконавчого комітету Городищенської сільської ради розробити та подати на затвердження сесії Городищенської сільської ради проект нового генерального плану с. Дубова Корчма немає.

З урахуванням наведеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач 2 у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві та відзиві, суд встановив наступне.

Рішенням Угринівська сільська рада Горохівського району Волинської області від 13 січня 2011 року №5/3 погоджено надання дозволу релігійній громаді УПЦ Київського патріархату с. Дубова Корчма на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельну ділянку орієнтовною площею 1,00 га під кладовище в с. Дубова Корчма (а. с. 10).

На звернення позивача про незгоду щодо функціонування кладовища на відстані 30 метрів від власної садиби на АДРЕСА_1 Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації листом від 03 вересня 2020 року №Ш-76 повідомило, що земельна ділянка площею 0,25 га (кадастровий номер :03:001:0032) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, а також кладовище розташовані в межах с. Дубова Корчма, але за межами генплану цього села, яким вищезгадане кладовище не передбачене. Таким чином, земельна ділянка потрапляє у санітарно-захисну зону кладовища. Зазначає, що оскільки діючий генплан с. Дубова Корчма розроблений ще у 1984 році і вже вичерпав розрахункові терміни та не відповідає сучасним соціально-економічним вимогам і містобудівним нормам, а відтак вважають, що питання впорядкування його забудови необхідно вирішувати шляхом розроблення нового генерального плану з урахуванням чинного нормативно-правового законодавства, громадських та приватних інтересів мешканців цього села (а. с. 16).

Крім того, на звернення від 17 березня 2021 року про розроблення та затвердження нового генерального плану с. Дубова Корчма з дотриманням Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та ДСанПіН «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України», отримано відповідь від 16 квітня 2021 року №214/01-05/2-21. У листі зазначено, що в бюджеті сільської ради на 2021 рік не передбачено коштів на виготовлення нових генеральних планів територій населених пунктів (а. с. 18).

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідачів, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання регулює Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року №1102-IV (далі - Закон №1102-IV) (в редакції, чинній на момент прийняття оскарженого рішення).

Згідно з частиною другою статті 1 Закону №1102-IV кладовище - це відведена в установленому законом порядку земельна ділянка з облаштованими могилами та/або побудованими крематоріями, колумбаріями чи іншими будівлями та спорудами, призначеними для організації поховання та утримання місць поховань.

Положеннями статті 5 Закону №1102-IV регламентовано державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання. Зокрема, вказаного правовою нормою передбачено, що державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання впроваджуються в порядку, передбаченому законом, з метою забезпечення безпеки життя та здоров`я людей, тварин, охорони рослин, а також майна та довкілля, створення умов для раціонального використання всіх видів ресурсів.

Державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання складаються, в тому числі, з обов`язкових містобудівних, екологічних вимог та санітарно-гігієнічних норм щодо створення та функціонування кладовищ, крематоріїв, інших місць поховань.

Згідно статті 8 Закону №1102 до компетенції органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, належить, серед іншого, вирішення відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання.

Вказане кореспондується також з положеннями підпункту 11 пункту «а» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, відповідно до яких до власних повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить забезпечення утримання в належному стані кладовищ, інших місць поховання та їх охорони.

Нормами статті 23 Закону №1102 встановлено, що для розміщення місця поховання рішенням уповноваженого органу в установленому законом порядку відповідному спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування надається земельна ділянка. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад забезпечують планування та впорядкування території місць поховання згідно з генеральними планами забудови відповідних населених пунктів та іншої містобудівної документації з дотриманням обов`язкових містобудівних, екологічних та санітарно-гігієнічних вимог.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи зобов`язані забезпечити дотримання законодавчих норм при виділенні земельних ділянок для організації місць поховання.

Постановою Головного державного санітарного лікаря України від 01 липня 1999 №28 затверджено Державні санітарні правила та норми «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПіН 2.2.2.028-99 (далі - ДСанПіН), що включають основні гігієнічні вимоги щодо планування нових, утримання і санітарного упорядкування діючих кладовищ в населених пунктах України.

Так, ДСанПіН є нормативним документом, обов`язковим для виконання посадовими особами та громадянами (пункт 1.2 розділу 1 ДСанПіН).

Відповідно до пункту 3.5 розділу ДСанПіН, кладовища повинні бути розміщені в приміській зоні міських поселень і поблизу місць розташування сіл. Санітарно-захисна зона від території кладовища традиційного поховання і крематорію до житлових і громадських будівель, зон відпочинку, а також колективних садів та городів повинна бути не меншою 300 м (Державні санітарні правила №379/1404), а від території кладовища для поховання урн після кремації до житлових і громадських будівель та об`єктів, що прирівняні до них, має бути не меншою 100 м.

Згідно з приміткою до зазначеного пункту ДСанПіН у санітарно-захисних зонах не можна допускати розміщення, в тому числі, житлових будинків з придомовими територіями, гуртожитків, готелів, будинків для приїжджих.

Отже, санітарно-гігієнічними нормами заборонено розміщення кладовищ на відстані ближче, ніж 300 м до житлової забудови.

Судом встановлено, що у власності громадянина ОСОБА_1 знаходяться земельні ділянки, кадастрові номери ;03:001:0032 та :03:001:0033, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства (а. с. 8-9).

У листі Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області від 03 серпня 2020 року №В-231/Ш-154 зазначено, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , у якому проживає ОСОБА_1 , знаходиться на відстані близько 120 м від діючого кладовища, чим порушено вимоги ДСанПіН.

Відповідно до пункту 42 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Пунктом 11 підпункту «а» статті 30 Закону №280/97-ВР встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: забезпечення утримання в належному стані кладовищ, інших місць поховання та їх охорони.

Відповідно до п. б пп. а ч. 1 cm. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Відповідно до п. З пп. б ч. 1 cm. 31 Закону Україна «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Так, в Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VІ від 17 лютого 2011 року (далі - Закон №3038-VІ) визначено:

генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №3038-VІ);

містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій (пункт 7 частини першої статті 1).

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

Частиною третьої цієї ж статті передбачено, що генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради (частина п`ята статті 17 Закону №3038-VІ).

Згідно із частиною дев`ятою статті 17 Закону №3038-VІ зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п`ять років.

Такі зміни вносяться органом місцевого самоврядування, який затверджував генеральний план населеного пункту. Питання про дострокове внесення змін до генерального плану населеного пункту може порушуватися за результатами містобудівного моніторингу перед відповідною сільською, селищною, міською радою відповідною місцевою державною адміністрацією.

Відповідно до частин шостої-сьомої цієї ж статті Закону №3038-VІ рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації в установлений строк, зокрема: подають пропозиції до проекту відповідного місцевого бюджету на наступний рік або про внесення змін до бюджету на поточний рік щодо потреби у розробленні містобудівної документації; визначають в установленому законодавством порядку розробника генерального плану населеного пункту, встановлюють строки розроблення та джерела його фінансування;

Таким чином, оскільки до повноважень органів місцевого самоврядування одночасно належить підготовка і затвердження генеральних планів забудови, і до їхньої компетенції належить утримання в належному стані кладовищ, їхня бездіяльність щодо не розробки і не затвердження нового генерального плану села з врахуванням вимог законодавства щодо розміщення кладовищ є протиправною.

Суд критично оцінює доводи відповідача 1 щодо відсутності коштів на виготовлення нових генеральних планів території населених пунктів, оскільки саме до його компетенції належить подання пропозиції до проекту відповідного місцевого бюджету на наступний рік або про внесення змін до бюджету на поточний рік щодо потреби у розробленні містобудівної документації, що в свою чергу в поточному році зроблено не було.

Щодо розміру моральної шкоди, який належить відшкодувати позивачу суд виходить з наступного.

Суд враховує, що моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зважаючи, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження фізичного погіршення якихось здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації, а також не наведено будь яких фактичних обставин, в яких би знайшли свої відображення завданні йому фізичні чи душевні страждання, враховуючи відсутність очевидних негативних наслідків чи втрат для позивача, відтак позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн не підлягає до задоволення.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, доказів понесення ним інших судових витрат матеріали справи не містять, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 255, 257, 262, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області щодо не розроблення та не затвердження нового генерального плану с. Дубова Корчма з дотриманням Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПіН 2.2.2.028-99.

Зобов`язати Виконавчий комітет Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області розробити та подати на затвердження сесії Городищенської сільської ради проект нового генерального плану с. Дубова корчма з дотриманням Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПіН 2.2.2.028-99.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: Городищенська сільська рада Луцького району Волинської області (45656, Волинська область, Луцький район, село Городище, вулиця Шкільна, будинок 35, ідентифікаційний код юридичної особи 04590530).

Відповідач 2: Виконавчий комітет Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області (45656, Волинська область, Луцький район, село Городище, вулиця Шкільна, будинок 35, ідентифікаційний код юридичної особи 04590530).

Суддя Ф.А. Волдінер