Справа № 300/763/22
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2022-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" квітня 2022 р. справа № 300/763/22
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кафарський В.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування припису від 03.12.2021 №645/0/19-21-ДК/0471Пр/03/03/-21, -
Адвокат Сторожук Андрій Леонідович, який діє в інтересах ОСОБА_2 (далі позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування припису від 03.12.2021 №645/0/19-21-ДК/0471Пр/03/03/-21.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що всупереч норм Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі Закон №877-V) позивача не повідомлено про проведення заходу державного контролю, не надано жодних документів щодо здійснення відносного нього заходу державного контролю та за результатами проведеного заходу не надіслано відповідний акт перевірки. Таким чином, відповідачем прийнято оскаржуваний припис без проведення заходу державного нагляду (контролю) у відповідності до норм Закон №877-V. Також посилається на те, що оскаржуваний припис не відповідає принципу правової визначеності. З урахуванням викладеного, просить позов задовольнити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Даною ухвалою встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку статті 162 КАС України.
Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав, однак 15.03.2022 скерував клопотання про продовження процесуального строку встановленого для подання відзиву на позовну заяву до скасування воєнного стану в Україні.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.03.2022 у задоволенні клопотання представника Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про продовження встановленого судом процесуального строку для подання відзиву в адміністративній справі №300/763/22 відмовлено.
Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.
З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд на підставі частини шостої статті 162 КАС України вважає можливим розглянути та вирішити справу за наявними у ній матеріалами.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.
В. о. начальника Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області 26.10.2021 прийнято наказ №645-ДК «Про здійснення державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності» на підставі скарги ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від 22.10.2021 №С-237/0/5-21 (а. с. 17).
За наслідками перевірки складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 01.11.2021 за №645/0/92-21-ДК/588АП/09/01/21 (а. с. 18) та акт обстеження земельної ділянки від 01.11.2021 за №645/0/92-21-ДК/711АО/10/01-21 (а.с. 19).
Державним інспектором направлено позивачу повідомлення про виклик для надання пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства від 08.11.2021 за №645/0/92-21-ДК/0408/04/01/-21, в якому запропоновано ОСОБА_2 прибути на 14:00 год. 19.11.2021 для надання пояснень у зв`язку із порушенням вимог земельного законодавства, а саме пункту «б» частини 1 статті 211 Земельного кодексу України, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно статті 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а. с. 12).
23.11.2021 державним інспектором направлено позивачу повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення від 23.11.2021 за №645/0/92-21-ДК/0418/04/01/-21, яке відбудеться о 11:00 год 03.12.2021 (а. с. 11).
Також відповідачем за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, 03.12.2021 винесено припис №645/0/19-21-ДК/0471Пр/03/01/-21, яким зобов`язано звільнити земельну ділянку (а.с. 16) та на підставі протоколу №645/0/92-21-ДК/0433П/07/01-21 від 22.11.2021 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №645/0/92-21-ДК/0413По/08/01/-21, якою притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у вигляді накладання штрафу в сумі 850,00 грн. (а.с. 13-14).
Враховуючи те, що позивачем жодного з вище перерахованих документів отримано не було, представником ОСОБА_2 було направлено на адресу відповідача адвокатський запит, у відповідь на який Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області листом від 26.01.2022 за №29-9-0.11-294/0/2-22 надало копії матеріалів перевірки.
Не погоджуючись із приписом, позивач звернуся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
За нормами частини 1 та 2 статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
У відповідності до статті 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.
Приписами статті 188 Земельного кодексу України визначено, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Згідно пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності.
Таким чином, державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності відноситься до компетенції відповідача.
Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (далі Закон №963-IV), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.
У статті 4 Закону №963-IV визначено, що об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.
Статтею 5 Закону №963-IV встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.
Положеннями статті 6 Закону №963-IV передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) належать зокрема: здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.
Відповідно до положень статей 9, 10 Закону №963-IV державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом здійснюються шляхом, зокрема, проведенням перевірок.
Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:
- безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;
- давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;
- складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;
- у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення;
- викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України;
- передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення;
- проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України;
- звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.
Згідно з частиною 1 статті 144 Земельного кодексу України, у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля складають протокол про порушення та видають особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладають на таку особу адміністративне стягнення та повторно видають вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.
Відповідно до частин 2 статті 144 Земельного кодексу України, у разі неусунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля звертаються до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти до висновку, що контроль за використанням та охороною земель є прямим обов`язком державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель. При цьому, законодавством визначено перелік конкретних дій та заходів на вчинення яких уповноважено державних інспекторів. Зокрема, під час здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності, державний інспектор має право давати обов`язкові для виконання приписи з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель.
У даній справі предметом спору є припис від 03.12.2021 №645/0/19-21-ДК/0471Пр/03/03/-21, виданий Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель №3 Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокастру в Івано-Франківській області Богославець Х. І..
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Водночас, загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
В силу вимог статті 2 КАС України обґрунтованість є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Проаналізувавши зміст оскаржуваного припису від 03.12.2021 №645/0/19-21-ДК/0471Пр/03/03/-21, суд встановив, що припис не відповідає критерію обґрунтованості, з огляду на таке.
Суд зазначає, що припис не може містити декларативних (загальних) вимог щодо усунення порушень. Натомість, він повинен містити перелік конкретних заходів, які необхідно здійснити особі для усунення виявлених порушень.
Зазначене підтверджується також формою припису, яку використовує відповідач та в якій після слова «приписую» зазначено про необхідність «вказати заходи, які необхідно здійснити для припинення порушення земельного законодавства, усунення його наслідків, строк їх виконання по кожному із заходів».
В зобов`язальній частині припису зазначено: звільнити земельну ділянку та до 03.01.2022 повідомити про виконання даного припису, без зазначення розмірів та площі накладення на земельну ділянку суміжного землевласника,яку необхідно звільнити, детально не описано, які саме порушення має усунути особа-правопорушник. Тобто припис носить загальний характер без конкретизації того, що приписується. Вказані заходи усунення позивачем виявлених порушень, можуть призвести до можливих інших порушень чинного законодавства.
Суд вважає за необхідне звернути увагу, що недостатньо одного лише посилання на виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні, умови та дії, що підлягають обов`язковому виконанню відповідно до закону.
Будь-які процедурні порушення, пов`язані із самим процесом оформлення результатів діяльності суб`єктів владних повноважень по фіксації недотримання суб`єктом приватного права вимог законодавства оцінюється судом з урахуванням необхідності досягнення балансу між інтересами особи правопорушника та публічними інтересами. Зазначене особливо стосується фіксації порушень з боку суб`єктів приватного права у публічній сфері, зокрема, питань охорони земель, безпеки довкілля, благоустрою населених пунктів, розпорядження комунальною та державною власністю, запобігання виникненню техногенних катастроф тощо.
Отже, оскаржуваний припис від 03.12.2021 №645/0/19-21-ДК/0471Пр/03/03/-21 винесений без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові від 05.02.2021 у справі №160/4347/19 який зазначив, що вимога контролюючого органу про усунення виявлених порушень законодавства повинна бути здійснена у письмовій формі, сформована внаслідок реалізації контролюючим органом своєї компетенції (завдань і функцій відповідно до законодавства), містити чіткі, конкретні і зрозумілі, приписи на адресу підконтрольного суб`єкту (об`єкту контролю, його посадових осіб), які є обов`язковими до виконання останнім. Зобов`язання позивача самостійно визначити, які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень, в свою чергу, може призвести до нового можливого порушення позивачем чинного законодавства. Зобов`язальний характер вимог щодо усунення правопорушення свідчить як про встановлення цього порушення, так і визначення імперативного обов`язкового способу його усунення.
Воднораз суд звертає увагу, що акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 01.11.2021 за №645/0/92-21-ДК/588АП/09/01/21 не є складовою частиною припису. Припис є окремим та самостійним рішенням суб`єкта владних повноважень
Окрім того, як встановлено судом, 01.11.2021 перевірка стану додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель усіх категорій та форм власності була проведена за відсутності позивача, що позбавило можливості для надання усних або письмових пояснень чи заперечень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України.
Суд зазначає, що відповідачем не підтверджено, а у матеріалах справи відсутня інформація щодо відправлення, отримання чи вручення позивачу таких документів, як акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 01.11.2021 за №645/0/92-21-ДК/588АП/09/01/21 (а.с. 18) та акт обстеження земельної ділянки від 01.11.2021 за №645/0/92-21-ДК/711АО/10/01-21 (а.с. 19), повідомлення про виклик для надання пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства від 08.11.2021 за №645/0/92-21-ДК/0408/04/01/-21 (а.с. 12), протокол про адміністративне правопорушення від 22.11.2021 №645/0/92-21-ДК/0433П/07/01-21 (а.с. 9-10), повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення від 23.11.2021 за №645/0/92-21-ДК/0418/04/01/-21 (а.с. 11), припис від 03.12.2021 №645/0/19-21-ДК/0471Пр/03/01/-21 (а.с.16) та постанову про накладення адміністративного стягнення від 03.12.2021 №645/0/92-21-ДК/0413По/08/01/-21 (а.с. 13-14).
Поряд з цим, суд відхиляє доводи позивача щодо порушення відповідачем норм Закону №877-V при проведенні перевірки дотримання вимог земельного законодавства, з огляду на таке.
За змістом статті 2 Закону №877-V дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного нагляду, податкового контролю, митного контролю, державного експортного контролю (крім здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами космічної діяльності України приватної форми власності законодавства про космічну діяльність в Україні), контролю за дотриманням бюджетного законодавства, державного нагляду на ринках фінансових послуг, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення, державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг, державного ринкового нагляду та контролю нехарчової продукції, державного нагляду за дотриманням вимог безпеки використання ядерної енергії.
Отже статтею 2 Закону № 877-V визначено сферу його дії, водночас цим Законом, визначається правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).
Зі змісту цього Закону вбачається, що його прийняття спрямоване на вдосконалення правових засад організації державного контролю за господарською діяльністю в Україні. Метою є створення єдиного узгодженого правового поля, яким будуть регулюватися порядок проведення контрольних перевірок різних видів фінансово-господарської діяльності суб`єктів господарювання, механізми прийняття рішень та вчинення дій контролюючими органами за наслідками проведення ними згаданих перевірок та визначено чіткий перелік відносин, на які поширюється його дія.
Особливості та обмеження перевірок, визначені у вказаному Законі, не відносяться до перевірок земель Держгеокадастром та його територіальними органами, оскільки такі обмеження стосуються лише до застосування Закону №877-V
Суд звертає увагу, що об`єктом перевірки відповідача відносно позивача була земельна ділянка,яка перебуває у приватній власності, а не господарська діяльність позивача.
Натомість, норми Закону №877-V стосуються безпосередньо сфери господарської діяльності суб`єктів господарювання та жодним чином не стосуються перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель.
Суд зауважує, що Закон № 963-IV є правовою основою та визначає основи організації здійснення державного контролю за використанням і охороною земель, тоді як порядок здійснення державного контролю у сфері господарської діяльності визначено Законом №877- V.
Отже, на спірні правовідносини поширюють дію норми Закону №963-IV, а тому посилання позивача на норми Закон №877-V є безпідставними.
Суд під час розгляду цієї справи враховує останню позицію Верховного Суду, сформовану щодо розгляду спорів у подібних правовідносинах.
Разом з тим вищезазначені аргументи позивача не впливають на загальні висновки суду про протиправність оскаржуваного припису.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З урахуванням з`ясованих обставин та досліджених наявних письмових доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією №МР_АВ060699SOP_23196946 від 04.02.2022 (а.с. 1).
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 08 квітня 2022 р.