Справа № 380/19233/21
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2022 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, зобов`язання до вчинення дій,

встановив:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № 209000/2021/700089/2 від 22.10.2021 року;

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів, комерційного призначення Львівської митниці Державної митної служби України № UA209160/2021/00162;

- зобов`язати Львівську митницю Державної митної служби України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в даній справі;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Держмитслужби на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді від 11.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст.262 КАС України.

В обґрунтування вимог позову зазначається, що на виконання умов контракту від 26.10.2016 року та додаткової угоди від 14.04.2017 було імпортовано товар. Під час переміщення товару через митний кордон України декларантом до Львівської митниці Держмитслужби була подана митна декларація та документи на підтвердження достовірності даних, зазначених у декларації. Відповідачем було відмовлено у прийнятті наданої позивачем митної декларації та прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2021/700089/2 від 22.10.2021 року та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Позивач з даним рішенням не згідний, вважає його протиправним та таким, що порушує норми чинного законодавства, оскільки в оскаржуваних в межах даної справи рішеннях, відповідач не вказав на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно непідтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості. Також в картці відмови № UA209160/2021/00162 мали б бути зазначені чіткі причини відмови в оформленні товару передбачені ч. 6 ст. 54 МК України, які давали б Відповідачу обґрунтовані підстави вважати, що заявлено неповні га/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначену позивачем митну вартість товарів. Зазначає, що позивач не є стороною укладеного договору перевезення, а тому не може зазнавати будь-яких негативних наслідків у випадку незаповнення перевізником будь-якої із граф CMR. Крім того, визначати умови оплати належить лише сторонам. Згідно ч. З ст. 203 ЦК України. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Законодавством не надано право митним органам встановлювати умови, на яких повинна здійснюватися оплата по укладеному договору між суб`єктами господарювання. Умова оплати по договору жодним чином не стосується ціни товару (митної вартості) та інших її складових. Позивач стверджує, що Відповідачем не наведено в оскаржуваних рішення та картці жодного аргументу, який би спростував зміст документів, наданих декларантом для митного оформлення товару, у зв`язку з чим. відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару. Тобто надані основні документи містили всі числові значення, необхідні для визначення вартості товару за основним методом. Надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар, умови поставки, ціну, а отже у сукупності містять відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом. З урахуванням наведеного позивач вважає, що митним органом в підстави оскаржуваного рішення покладено формальні причини відмови у прийнятті митної декларації, не проаналізовано надану документацію та не співставлено із вартістю фактично переміщеного товару, у зв`язку із чим Львівська митниця дійшла хибного висновку про необхідність коригування митної вартості товару у бік збільшення, що призвело до донарахування митних платежів, належних до сплати до бюджету. Просить позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав. 14.12.2021 за вх.№94714 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказав, що Під час здійснення митного контролю за МД від 22.10.2021 №UA209160/2021/012597 (далі - МД) було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення документах. За результатами опрацювання було встановлено що декларантом Задекларовано верстати деревообробні в асортименті, що були у використанні, на умовах поставки DAP-м. Радехів. Однак у товаросупровідних документах відсутні відомості щодо умов поставки товару, зокрема надані рахунок-фактура(інвойс) від 16.10.2021, №103/2021, CMR та фактура №63/10/2021 не містять жодної інформації щодо умов поставки, що суперечить контракту. Розділом 5 контракту №1 обумовлено, що покупець зобов`язується провести попередню оплату згідно рахунку-проформи, або за згодою сторін провести оплату після отримання товару, але не пізніше 45 днів. Відповідач зазначив, що декларантом до митного оформлення рахунок- проформа не подавався, а наданий рахунок-фактура (інвойс) від 16.10.2021 №103/2021 не містить реквізитів зовнішньоекономічної угоди й термін оплати товару становить 66 днів. З урахуванням наведеного, у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо здійснення поставки товару на основі інвойсу від 16.10.2021 №103/2021 у відповідності до контракту № 1. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МКУ, декларанту було надіслано повідомлення про надання документів на підтвердження митної вартості. Декларантом на вимогу митного органу надіслано електронні копії документів, які попередньо до митного оформлення не подано, а саме: Висновок експерта про вартісні та якісні характеристики від 22.10.2021р. №21/1/418, проведений в умовах відсутності можливості доступу експерта до оцінюваного товару, тобто без огляду та фактичного оцінювання фізичних та якісних характеристик товару. Відповідач вказав, що замовником експертизи заявлено прохання провести дослідження без огляду майна відповідно до його опису зазначеного в наданих документах, за достовірність яких відповідальність несе замовник. У зв`язку із цим, виникли сумніви щодо достовірності числових показників товару, вказаних у наданому висновку. Зазначає, що разом із заявою експерту були надані копії товаро-супровідних документів, зокрема Акт технічного стану обладнання від 20.10.2021 року. При цьому, ні під час митного оформлення, ні на вимогу митних органів акт не був наданий. Оскільки поданий до митного оформлення товар заявлено як такий, що використовується, саме акт технічного стану обладнання містить інформацію щодо стану, від якого прямо залежать показники дійсної митної вартості товару. Крім того, вказує, що Фактури, які за твердженням декларанта, засвідчують купівлю техніки продавця не містять серійних номерів обладнання та датовані в тому числі 2019-2020 роками. Тому встановити факт, що надані документи стосуються імпортованого в Україну товару та/або такі машини ввозились в Україну у незмінному стані, неможливо. За результатами розгляду додатково поданих документів митний орган не може переконатися у достовірності та точності використаної для розрахунку митної вартості інформації, що суперечить п.1 ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України. З метою обрання методу для визначення митної вартості Львівською митницею було послідовно розглянуто можливість застосування методів 2а - 2г та встановлено відсутність можливості застосування методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 26 (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Для визначення митної вартості було обрано резервний метод. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували: товар №1 - МД від 06.10.2021р. № UA205140/2021/66490, де митна вартість такого товару становить 2,65 дол. США за кг; товар №2 - МД від 06.10.2021р. № UA100180/2021/594946, де митна вартість такого товару становить 2,17 дол. США за кг; товар №3 - МД від 07.06.2021р. № UA110140/2021/6114, де митна вартість такого товару становить 2,17 дол. США за кг; товар №4 - МД від 06.10.2021р. № UA205140/2021/66490, де митна вартість такого товару становить 2,17 дол. США за кг; товар №5 - МД від 21.09.2021р. № UA100020/2021/524875, де митна вартість такого товару становить 2,65 дол. США за кг. З урахуванням наведеного, просить у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача 20.12.2021 подав до суду відповідь на відзив у якій вказав, що відповідач не провів порівняльний аналіз цінових характеристик товарів за роком виготовлення, торговою маркою, за конфігурацією, технічними характеристиками, виробником, моделю. якістю тощо. Таким чином, відповідач протиправно та безпідставно застосував МД від 06.10.2021 року № UА205140/2021/66490. де митна вартість такого товару становить 2.65 дол. США за кг.; МД від 06.10.2021 року № UA100180/2021/594946. де митна вартість такого товару становить 2.17 дол. США за кг.; МД від 07.06.2021 року № UA110140/2021/6114, де митна вартість такого товару становить 2,17 дол. США за кг.; МД від 21.09.2021 року № UA100020/2021/524875, де митна вартість такого товару становить 2.65 дол. США за кг. як джерело цінової інформації для прийняття спірного рішення, яке є предметом оскарження в даній справі. Щодо твердження відповідача на те, що митному органу не надані акти технічного стану обладнання, позивач зазначає, що у відповідності до ст. 53 МК України акти технічного стану обладнання не віднесені до документів, які підтверджують заявлену позивачем митну вартість товару. Просить позов задовольнити.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

26.10.2016 року між «ITAPOL Sp.z.o.o.», з однієї сторони, в подальшому названий «Продавець», та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , в подальшому названий «Покупець», уклали контракт № 1 від 26.10.2016 року, за яким Продавець продає, а Покупець купує обладнання і верстати бувші у використанні і нові для обробки деревини (п. 1 Контракту).

Згідно п. 2 Контракту, одиницею виміру товару встановлюється шт. Якісні характеристики товару мають відповідати вимогам державних стандартів країни-виробника відповідного товару.

Відповідно до п. 5 Контракту, розрахунок за отриманий товар проводиться Покупцем шляхом банківського переказу на валютний рахунок Продавця. Згідно з правилами переказу, установленими уповноваженим банком. Покупець зобов`язується провести попередню оплату згідно фактури-проформи, або за згодою сторін провести оплату після отримання товару, але не пізніше 45 днів. Допускається внесення попередньої оплати.

Згідно п. 6 Контракту, підтвердженням отримання товару по кількості служать товарно-транспортні накладні. CMR. специфікація підписані відповідальними особами (а.с.26-27).

Надалі, 14.04.2017 року між Сторонами Контракту підписано додаткову угоду, якою внесені зміни до Контракту у зв`язку із перейменуванням назви фірми Продавця. Найменування «ITAPOL. Sp.z.o.o.» замінено на «ETAPOL Sp.z.o.o.» 9 (а.с. 28).

Додатковими угодами від 10.12.2017, від 03.12.2018, від 16.10.2019, від 05.08.2020, від 10.12.2020 року строк дії Контракту продовжувався.

За даним Контрактом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 придбано в «ETAPOL Sp.z.o.o.» наступний товар: прес Italpresse 1994 р.в.; циркулярна пила Imp 1968 р.в.; напівформатна пила Stema 1992 р.в.; напівформатна пила Magic 1988 р.в.; пила із свердильним верстатом Pade 1986 р.в.; прес Manni 1988 р.в.; шліфувальний верстат SCM 1987 р.в.; фрезерувальний верстат Casolin 1991 р.в.

З метою переміщення через митний кордон вказаного Товару, позивачем 22.10.2021 подано до Львівської митниці Держмитслужби електронну митну декларацію № UA209160/2021/012597 про декларування даного товару, де було визначено митну вартість товару, що імпортується, за основним методом за ціною зовнішньоекономічного контракту (а.с.115-119).

Для підтвердження митної вартості товару декларант надав документи, які підтверджують митну вартість товару: контракт № 1 від 26.10.2016 року; додаткова угода від 14.04.2017 року до контракту № 1 від 26.10.2016 року; додаткова угода від 12.10.2017 року до контракту № 1 від 26.10.2016 року; додаткова угода від 03.12.2018 року до контракту № 1 від 26.10.2016 року, додаткова угода від 16.10.2019 року до контракту № 1 від 26.10.2016 року, додаткова угода від 05.08.2020 до контракту №1 від 26.10.2016; додаткова угода від 10.12.2020 до контракту №1 від 26.10.2016; facture VAT 103/2021 kopia (фактура ПДВ 103/2021 від 16.10.2021; специфікація до фактури ПДВ 103/2021 від 16.10.2021; додаткова інформація для митних органів щодо фактури № 103/2021 від 16.10.2021 року; інформація для митних органів України щодо співпраці між ТОВ «Етаполь» та ОСОБА_2 від 21.10.2021 року; фактура № 63/10/2021 від 17.10.2021 року (транспортні послуги); митна декларація країни відправлення № 21PL301010E1168201 від 17.10.2021 року; автотранспортна накладна (CMR) від 16.10.2021 року; висновок експерта № 21/1/418 з додатками; видаткова накладна № 28 від 27.03.2021 року; видаткова накладна № 7 від 04.06.2021 року; видаткова накладна№ 1 від 01.07.2021 року; видаткова накладна № 9 від 11.08.2021 року; видаткова накладна№ 12 від 17.08.2021 року; видаткова накладна № 33 від 23.09.2021 року; видаткова накладна № 38 від 30.09.2021 року; видаткова накладна № 31 від 23.10.2020 року; лист від ФОП ОСОБА_1 вих. № 20 від 22.10.2021 року; супровідна накладна № 53 від 04.08.2021 року; супровідна накладна № 000499 від 25.08.2021 року; супровідна накладна № 37 від 14.06.2021 року; супровідна накладна № 65 від 14.10.2021 року; рахунок-фактура № 287/Е від 01.09.2021 року; рахунок-фактура № 20 від 07.03.2019 року; рахунок-фактура № 245/Е від 03.09.2020 року; декларація про походження товару від 16.10.2021; Інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів № 7685029 від 18.10.2021 року.

Львівською митницею Державної митної служби України оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2021/00162 , з таких причин: «неможливість завершення м/о по причині внесення змін у гр. 12, 43, 44, 45, 46 ВМД (у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товару) cm. 55 МКУ, ПК МУ від 21.05.12 № 450».

Окрім того, митний орган надіслав декларанту електронне повідомлення, де було вказано, що проведено процедуру консультацій з декларантом. За результатом проведеної консультації, відповідно до положень частини 4 ст.57 МКУ, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями статей 59-63 МКУ. Митна вартість товару визначена за резервним методом згідно ст.64 МКУ. Для визначення митної вартості товару використано інформацію: товар №1 - МД від 06.10.2021р. № , UА205140/2021/66490, де митна вартість такого товару становить 2,65 дол. США за кг; товар №2 - МД від 06.10.2021р. № UА100180/2021/594946, де митна вартість такого товару становить 2,17 дол. США за кг; товар №3 - МД від 07.О6.2021р. № UA110140/2021/6114, де митна вартість такого товару становить 2,17 дол. США за кг; товар №4 -

Митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості UA209000/2021/700089/2 від 22.10.2021 р.

Підставою для прийняття рішення, як зазначено в останньому, є те, що відповідно до п. 1 ч. 4 cm. 54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. Під час розгляду документів було виявлено наступне: До митного оформлення заявлено товар - верстати деревообробні в асортименті, що були у використанні, на умовах поставки DAP - UA -м. Радехів. У CMR від 16.10.2021 року № б/н відсутні відомості у графі 14, що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) та ЗУ «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 № 57-V, а саме відомості щодо умов поставки товару, що суттєво для правильності визначення митної вартості на умовах DAP. У рахунку-фактурі (інвойсі) від 16.10.2021 року № 103/2021 відсутні реквізити зовнішньоекономічної угоди. За умовами контракту від 26.10.2016 року № 1 розділом 4 передбачено, що в ціну товару враховано вартість упаковки , однак документи подані до митного оформлення не містять відомостей що підтверджують числові значення таких складових ціни товару. Розділом 5 даного контракту обумовлено, що покупець зобов`язується провести попередню оплату згідно рахунку-проформи, або за згодою сторін провести оплату після отримання товару, але не пізніше 30 днів. Рахунок-проформа до митного оформлення не подана, а у рахунку-фактурі (інвойсі) від 16.10.2021 року № 103/2021 терміном оплати зазначено 66 днів. Доданий додатково висновок експерта від 22.10.2021 року № 21/1/418 про вартісні характеристики товару, проведений в умовах відсутності можливості доступу експерта до оцінюваного товару, тобто без огляду та фактичного оцінювання фізичних та якісних характеристик товару. Таким чином існують певні обмеження щодо достовірності висновку про вартість оцінюваних товарів. Поданий до митного оформлення товар заявлено як такий, що використовується, відповідно до положень наказу Державної митної служби України від 01.07.2021 року № 476 «Про затвердження Методичних рекомендацій при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, для підтвердження митної вартості обладнання, яке було в користуванні, необхідно надати документальне підтвердження його технічного стану, ступінь зносу, ліквідаційну вартість, а також: дата початку експлуатації, інтенсивність експлуатації, відомості про консервацію і види ремонту, фізичний знос, повна та залишкова балансова вартість, наявність дефектів, вироблений ресурс до списання. Такі відомості відсутні у поданих та додатково доданих документах. Документи, подані до митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості. Декларанту надіслано вимогу відповідно до ч. 2-4 статті 53 МКУ надати додаткові документи для підтвердження митної вартості, перелік яких наведений в рішенні. Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 cm. 54 МКУ, у зв`язку із неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-3 cm. 53 МКУ, заявлену митну вартість не визнано. Проведено консультації з декларантом згідно з cm. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме, методу 2а (cm. 59 МКУ) та методу 26 (cm. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (cm. 62 МКУ) та методу 2г (cm. 63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2Г (cm. 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували: товар № 1 - МД від 06.10.2021 року № UA205140/2021/66490, де митна вартість такого товару становить 2,65 дол. США за кг.; товар № 2 - МД від 06.10.2021 року № UA100180/2021/594946, де митна вартість такого товару становить 2,17 дол. США за кг.; товар № 3 - МД від 07.06.2021 року № UA110140/2021/6114, де митна вартість такого товару становить 2,17 дол. США за кг.; товар № 4 - МД від 06.10.2021 року № UA205140/2021/66490, де митна вартість такого товару становить 2,17 дол. США за кг.; товар № 5 - МД від 21.09.2021 року № UА100020/2021/524875, де митна вартість такого товару становить 2,65 дол. США за кг.».

Вважаючи вказані рішення протиправними, представник позивача звернувся до суду із даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст.51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщується через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від органу доходів і зборів інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Декларація митної вартості подається у разі: 1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни; 2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу; 3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.

В інших випадках декларація митної вартості подається за власним бажанням декларанта або уповноваженої ним особи.

Декларація митної вартості не подається, у тому числі у випадках, передбачених частиною п`ятою цієї статті, у разі декларування партій товарів, митна вартість яких не перевищує 5000 євро.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

Відповідно до ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ч.2 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч.3 ст.54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Згідно з частинами першою - другою статті 57 вказаного Кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) па основі додавання вартості (обчислена вартість); і) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться па митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції").

За приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GАТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Аналізуючи наведені у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару №UA209000/2021/700089/2 підстави його винесення, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 53 Митного Кодексу України визначено, що митний орган повинен обґрунтувати причини витребування додаткових документів у разі, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари

В оскаржуваних в межах даної справи рішеннях, відповідач не вказав на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно непідтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості.

Обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом констатований також в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 в справі №809/278/17.

Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2021/00162, з позиції суду, не відповідає вимогам, які викладені в п. 7.2 розділу VII Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 за № 1360/21672, з огляду на таке.

Згідно п. 7.2 розділу VII Порядку 631, у картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.

Причинами відмови в митному оформленні товарів можуть бути лише ті, які передбачені ч. 6 ст. 54 МК України.

Згідно ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості:

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 нього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягав сплаті за ці товари:

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, в картці відмови № UA209160/2021/00162 мали б бути зазначені чіткі причини відмови в оформленні товару передбачені ч. 6 ст. 54 МК України, які давали б відповідачу обґрунтовані підстави вважати, що заявлено неповні га/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначену Позивачем митну вартість товарів.

Натомість, відповідач в порушення ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 6 ст. 54 МК України, п. 7.2 розділу VII Порядку 631 зазначив у картці відмови № UА209160/2021/00162 причини відмови у митному оформленні (випуску) товарів: «неможливість завершення м/о по причині внесення змін у гр. 12, 43, 44, 45, 46 ВМД (у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товару) ст. 55 МКУ, 11КМУ від 21.05.12 № 450».

З позиції суду, зазначення митним органом загального посилання на прийняте рішення про коригування митної вартості товару і не зазначення чітких причин для відмови в митному оформленні у відповідності до ч. 6 ст. 54 МК України, є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження прав платника податків бути повідомленим про причини відмови в митному оформленні.

Відтак, невиконання митним органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії свідчить про його протиправність.

Недотримання відповідачем принципу правової визначеності під час складення картки відмови призводить до необізнаності платника податків про причини відмови в митному оформленні, внаслідок чого у Відповідача виникає можливість прояву нічим необмеженої дискреції. Крім того, недотримання митним органом вимог законодавства на етапі складення картки відмови № UA209160/2021/00162 прямо вказує на те, що рішення, яке прийняте на наступному етапі, тобто рішення про коригування митної вартості товарів № 209000/2021/700089/2 від 22.10.2021 року, теж не є законним.

У постанові ВС від 20.03.2020 року у справі № 480/4423/18, Верховний Суд висловив правову позицію, відповідно до якої, «неподання декларантом документів, зазначених у частині другій - четвертій статті 53 МК України, саме по собі не тягне для нього негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому випадку, коли у органу доходів і зборів будуть обгрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Так, суть зауваження митного органу полягало у тому, що в інвойсі ціну одного з імпортованих товарів вказано за рулон, а в експортній митній декларації - за кілограм. Як наслідок, Верховний Суд визнав, що зазначені розбіжності не призвели до неповноти або недостовірності відомостей про митну вартість відповідного товару та не є законною підставою для здійснення коригування їх митної вартості відповідно до статті 55 МК України.

Вказана правова позиція Верховного Суду підтверджує, що митний орган не може зловживати повноваженнями та здійснювати коригування митної вартості лише з формальних підстав.

У постанові ВС від 07.05.2020 року у справі № 1.380.2019.001625, Верховний Суд висловив правову позицію, відповідно до якої, «наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Ураховуючи наведене, суди дійшли висновку, що надані декларантом документи є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару, а дії митного органу визнали незаконними».

Можливість виконання позивачем обов`язку щодо надання додаткових документів, необхідних відповідачу для прийняття рішення про визнання митної вартості товарів, прямо залежить від чіткого визначення митницею недоліків поданих документів, тобто містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Загальними вимогами, яким повинен відповідати акт індивідуальної дії, як акт правозастосування. є його обґрунтованість та вмотивованість. В разі незазначення в індивідуальному акті підстав його прийняття (фактичних і юридичних), чітких та зрозумілих мотивів його прийняття такий акт не може вважатися правомірним.

З огляду на неконкретність обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, рішення митниці не відповідають критерію обґрунтованості.

Також, у графі 33 оскаржуваного рішення Львівської митниці зазначено, що у CMR від 16.10.2021 року № б/н відсутні відомості у графі 14, що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева. 19 травня 1956) та ЗУ «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 № 57-У, а саме відомості щодо умов поставки товару, що суттєво для правильності визначення митної вартості на умовах DAP».

Разом з тим, такі доводи Відповідача, з позиції суду суперечать законодавству з огляду на наступне.

Згідно ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева. 19 травня 1956). «Вантажна накладна містить такі дані:

a) дата і місце складання вантажної накладної;

b) ім`я та адреса відправника;

c) ім`я та адреса перевізника;

d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки;

e) ім`я та адреса одержувача:

f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення;

g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць:

h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу:

i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу);

j) інструкції, необхідні для виконання митних та - інших формальностей;

k) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

2. У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані:

a) заява про те, що перевантаження забороняється;

b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити;

c) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці;

d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника:

e) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу;

f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення;

g) перелік документів, переданих перевізнику.

3. Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною».

Відповідно до ст. 1 Конвенції, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Згідно умови Інкотермс 2010 «Delivered at Place», скорочено «DAP» (Постачання в місці призначення) одна з умов (термінів) Інкотермс, що означає, що продавець виконав своє зобов`язання з постачання тоді, коли він надав покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у вказане місце призначення. Умови постачання DAP покладають на продавця обов`язки нести всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, включаючи (де це буде потрібно) будь-які збори для експорту з країни відправлення.

З аналізу наведених норм слідує, що CMR є документом, який супроводжує перевезення вантажу на основі укладеного договору автомобільного перевезення вантажів.

Судом встановлено, що між позивачем та фірмою «ETAPOL Sp.z.o.o.» не укладався договір перевезення вантажу. Договір перевезення був укладений між ТО13 «Агрофарм» та «ETAPOL Sp.z.o.o.», оскільки разом із CMR до митного оформлення було надано Львівській митниці фактуру № 63/10/2021. Відповідно до даної фактури провізна плата становила 1 371,99 польських злотих.

Таким чином, Львівська митниця володіє інформацією, що розмір провізної плати для фірми «ETAPOL Sp.z.o.o.» становив 1 371,99 польських злотих.

Ба більше, позивач не є стороною укладеного договору перевезення, а тому не може зазнавати будь-яких негативних наслідків у випадку незаповнення перевізником будь-якої із граф CMR.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 54 МКУ, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд зазначає, що у відповідача були в наявності усі документи, які підтверджують заявлені числові значення митної вартості та відомості щодо ціни, яка підлягала сплати за товар.

Разом з тим, відповідачем не зазначено в оскаржуваному рішенні, чим відсутність відомостей у графі 14 CMR є «суттєвим для правильності визначення митної вартості на умовах DAP», оскільки митниця володіла інформацією про розмір провізної плати на підставі наявного документа, який підтверджує дану вартість - фактура № 63/10/2021.

Також, у графі 33 оскаржуваного рішення Львівської митниці зазначено що у рахунку-фактурі (інвойсі) від 16.10.2021 року № 103/2021 відсутні реквізити зовнішньоекономічної угоди».

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що до фактури № 103/2021 декларантом додавалася специфікація, в якій зазначено посилання на номер та дату укладення зовнішньоекономічної угоди (контракт № 1 від 26.10.2016 року). Також, до фактури № 103/2021 декларантом додавався окремий документ - Інформація для митних органів щодо співпраці між ТОВ «Етаполь» та Володимирем Ігнатовичем від 21.10.2021 року, в якому зазначено, що сторони співпрацюють з 2016 року лише на підставі одного контракту - контракт № 1 від 26.10.2016 року. Тобто будь-яких інших контрактів між сторонами укладено не було.

З позиції суду, дана обставина жодним чином не впливає на числове значення заявленої митної вартості товару. Окрім того, законодавством не передбачено вимоги щодо зазначення в рахунку реквізитів зовнішньоекономічної угоди.

Також, у графі 33 оскаржуваного рішення Львівської митниці зазначено, що за умовами контракту від 26.10.2016 року № 1 розділом 4 передбачено, що в ціну товару враховано вартість упаковки, однак документи подані до митного оформлення не містять відомостей що підтверджують числові значення таких складових ціни товару.

Разом з тим, судом встановлено, що товар, який поставлявся позивачу не упаковувався, а поставлявся в неупакованому вигляді, оскільки товаром є деревообробне обладнання, яке було у використанні. А тому, враховуючи характер вантажу, такий товар не підлягав упакуванню.

При цьому, суд зазначає, що дана обставина жодним чином не впливає на числове значення заявленої митної вартості товару. Окрім того, законодавством не передбачено вимоги щодо обов`язкового упакування такого товару.

У графі 33 оскаржуваного рішення Львівської митниці зазначено, що Розділом 5 даного контракту обумовлено, що покупець зобов`язується провести попередню оплату згідно рахунку-проформи, або за згодою сторін провести оплату після отримання товару, але не пізніше 30 днів. Рахунок-проформа до митного оформлення не подана, а у рахунку-фактурі (інвойсі) від 16.10.2021 року No 103/2021 терміном оплати зазначено 66 днів.

Суд зазначає, що відповідно до п. 5 Контракту, розрахунок за отриманий товар проводиться Покупцем шляхом банківського переказу на валютний рахунок Продавця. Згідно з правилами переказу, установленими уповноваженим банком. Покупець зобов`язується провести попередню оплату згідно фактури-проформи, або за згодою сторін провести оплату після отримання товару, але не пізніше 45 днів. Допускається внесення попередньої оплати.

Визначати умови оплати належить лише сторонам. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Законодавством не надано право митним органам встановлювати умови, на яких повинна здійснюватися оплата по укладеному договору між суб`єктами господарювання. Умова оплати по договору жодним чином не стосується ціни товару (митної вартості) та інших її складових.

Верховний Суд у постанові ВС від 29.07.2020 року у справі № 420/1709/19 висловив правову позицію, відповідно до якої, «здійснюючи коригування митної вартості товару, контролюючий орган зазначив, що в поданих платником документах наявні розбіжності щодо умов оплати товару. Ці обставини, нібито, виключали можливість контролюючого органу перевірити числове значення заявленої митної вартості за основним методом.

Водночас, підтримуючи правомірність рішень судів попередніх інстанцій, Верховний Суд звернув увагу на те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості.

Такі висновки Верховного Суду свідчать про те, що коригування митної вартості можливе лише за передбачених законом підстав, а вихід за межі таких підстав свідчить про неправомірність дій митного органу».

Також, у графі 33 оскаржуваного рішення Львівської митниці зазначено що «Доданий додатково висновок експерта від 22.10.2021 року № 21/1/418 про вартісні характеристики товару, проведений в умовах відсутності можливості доступу експерта до оцінюваного товару, тобто без огляду та фактичного оцінювання фізичних та якісних характеристик товару. Таким чином існують певні обмеження щодо достовірності висновку про вартість оцінюваних товарів».

Суд зазначає, що пунктом 8 ч. 3 ст. 53 МКУ передбачено обов`язок декларанта подати митниці, серед інших документів, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Такі висновки про якісні та вартісні характеристики товарів в будь-якому випадку готуються спеціалізованими експертними організаціями в умовах відсутності можливості доступу експерта до оцінюваного товару, оскільки на час проведення експертного дослідження товар відсутній у власника.

Висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, передбачені п. 8 ч. 3 ст. 53 МКУ, а також висновок експерта від 22.10.2021 року № 21/1/418, який поданий позивачем відповідачу, складаються експертом відповідно до національному стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440.

Зі змісту висновку експерта від 22.10.2021 року № 21/1/418 слідує, що експертом повністю виконані вимоги передбачені пунктами 50-55 національного стандарту.

При цьому, згідно п. 52 національного стандарту, «оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела. пов`язані з об`єктом оцінки. тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки».

Також, у графі 33 оскаржуваного рішення Львівської митниці зазначено, що «Документи, подані до митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості».

Проте, такі твердження відповідача, з позиції суду, не заслуговують уваги позаяк Львівська митниця не обґрунтувала в оскаржуваному рішенні, які документи і які розбіжності вони містять; які числові значення митної вартості не підтверджені документами, наданими позивачем до митного оформлення. Вказане твердження відповідача не містить конкретних відомостей щодо наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), а тому таке рішення не відповідає вимогам п.2, 4 ч,2 ст.55 Митного України.

В силу вимог ч.2 ст.55 Митного кодексу України та вимог наказу Міністерства фінансів України №598 від 24.12.2012 "Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів. Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору" - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обгрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обгрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства, а тому ненаведення обгрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості є самостійною підставою для їх скасування.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 по справі №815/228/17.

У постанові від 19.02.2019 по справі №805/2713/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам статті 55 Митного кодексу України у випадку, зокрема, якщо не містить обґрунтувань причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, інформації наявної у митного органу (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, тощо.

У відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо зазначення Відповідачем ціни товару № 1 - МД від 06.10.2021 року № UА205140/2021/66490, де митна вартість такого товару становить 2,65 дол. США за кг.: товару № 2 - МД від 06.10.2021 року № UA100180/2021/594946, де митна вартість такого товару становить 2,17 дол. США за кг.: товару № 3 - МД від 07.06.2021 року № UA110140/2021/6114, де митна вартість такого товару становить 2,17 дол. США за кг.; товару № 4 - МД від 06.10.2021 року № UA205140/2021/66490, де митна вартість такого товару становить 2,17 дол. США за кг.; товару № 5 - МД від 21.09.2021 року № UА100020/2021/524875, де митна вартість такого товару становить 2,65 дол. США за кг.».

Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що відповідно до п. 2 Контракту укладеного між ФОП ОСОБА_1 та продавцем, одиницею виміру товару встановлюється шт. і ціна товару становить за штуку, а не за кілограм. Таким чином, у відповідача були відсутні підстави застосовувати для порівняння ціни товару, зафіксовані за 1 кілограм.

Щодо доводів відповідача про те, що ФОП ОСОБА_1 не надані акти технічного стану обладнання, суд зазначає, що відповідно до до ст. 53 МК України акти технічного стану обладнання не віднесені до документів, які підтверджують заявлену позивачем митну вартість товару. Разом з тим, вказані ати долучено позивачем до матеріалів справи.

Судом встановлено, що відповідачем жодним чином не обґрунтовано те, що митниця провела порівняльний аналіз цінових характеристик товарів за роком виготовлення, торговою маркою, за конфігурацією, технічними характеристиками, виробником, якістю тощо.

Суд дійшов висновку, що відповідачем не наведено в оскаржуваних рішення та картці жодного аргументу, який би спростував зміст документів, наданих декларантом для митного оформлення товару, у зв`язку з чим. відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару. Тобто надані основні документи містили всі числові значення, необхідні для визначення вартості товару за основним методом.

Надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар, умови поставки, ціну, а отже у сукупності містять відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Згідно з положеннями статті 318 Митного кодексу України, митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція щодо застосування відповідних норм права, зокрема, у постановах від 02.07.2019 року по справі №160/8573/18, від 18.07.2019 року по справі №821/829/18, від 29.07.2019 року по справі №815/5354/16.

Згідно ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі Суомінен проти Фінляндії Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Лелас проти Хорватії і Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Онер`їлдіз проти Туреччини).

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не викладено аргументів та не надано доказів на противагу позиції позивача, не доведено, що митна вартість задекларованого товару не могла бути визначена за ціною договору (за основним методом).

Відтак, рішення Львівської митниці № 209000/2021/700089/2 від 22.10.2021 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів, комерційного призначення Львівської митниці Державної митної служби України № UA209160/2021/00162 є протиправними та підлягають скасуванню.

Разом з тим, щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, то суд вважає, що в його задоволенні слід відмовити, оскільки в розумінні статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком. Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що рішення суду виконане не буде.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин справи, суд не бачить підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній адміністративній справі.

Враховуючи викладене, позов належить задовольнити частково.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 20000 грн., суд зазначає таке.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Приписами частини 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4)дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Верховний Суд України у постанові від 01.10.2002 № 36/63 визначив умови, за яких стороні сплачуться судові витрати за участь адвоката при розгляді справи, а саме: кошти сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались; їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Європейським судом з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п.п. 268, 269).

Згідно з висновком, сформованим Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), від 28.11.2002, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

На обґрунтування вимог про стягнення правничої допомоги представником позивача долучено: договір про надання правової допомоги від 29.10.2021, протокол доручення № 1 від 29.10.2021; ордер на надання правової допомоги серії ВО №1022680, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №000327 від 24.03.2016, рахунок на оплату №336 від 05.11.2021; платіжне доручення №341 від 05.11.2021 на суму 10000,00 грн., акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №441 від 30.11.2021, звіт до акту здачі-приймання робіт; рахунок на оплату №411 від 30.12.2021; платіжне доручення № 397 від 05.01.2022;акт здачі-приймання робіт (надання послуг №7 від 14.01.2022; звіт до акту здачі-приймання робіт.

Судом встановлено, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу, пов`язані із юридичним супроводом справи №380/19233/21 і підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідач подав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначив, що дана категорія справи не є складною, а написання позовної заяви не потребувало значного проміжку часу, для такого високого гонорару. На думку віжповідача, заявлена до відшкодування вартість наданої позивачу послуги є значно завищеною та не співмірноюзі складністю справи, а тому підлягає зменшенню.

Оцінюючи подані документи, якими представник позивача обґрунтовує фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу, складність справи, обсяг доказів, суд вважає, що зазначений гонорар не є співмірним із часом, який може бути витрачено адвокатом на виконання відповідних послуг, відтак суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань у сумі 5000,00 грн.

Щодо сплаченого позивачем судового збору, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір відшкодовується позивачу в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -

вирішив:

позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Львівської митниці Державної митної служби України (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ЄДРПОУ ВП 43971343) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, картки відмови задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № 209000/2021/700089/2 від 22.10.2021 року.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів, комерційного призначення Львівської митниці Державної митної служби України № UA209160/2021/00162.

У решті вимог відмовити.

Стягнути з Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ЄДРПОУ ВП 43971343) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Грень Н.М.