Справа № 380/1603/22
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/1603/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській, Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-1, Головне управління ПФУ у Львівській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області (далі відповідач-2, Головне управління ПФУ у Кіровоградській області) у якій просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області № 7 від 04.10.2021 в частині відмови позивачці у перерахунку пенсії по стажу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача-1 зарахувати до стажу роботи позивачки періоди роботи, а саме: з 26.06.1995 по 31.07.1995, з 02.08.1996 по 20.09.1996, з 20.08.1997 по 31.12.1998, з 13.06.2002 по 31.12.2003 на посаді дільничного маркшейдера на шахті «Калинівська-Східна» ДП ДКХ «Макіїввугілля» до пільгового стажу за Списком № 1, та період з 01.01.2004 по 07.10.2004 на посаді дільничного маркшейдера на шахті «Калинівська-Східна» ДП ДКХ «Макіїввугілля» до загального, страхового та пільгового стажу за Списком № 1 та з врахуванням даних періодів провести перерахунок пенсії останньої відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог вказав, що рішення відповідача-2 щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу роботи з 26.06.1995 по 31.07.1995, з 02.08.1996 по 20.09.1996, з 20.08.1997 по 31.12.1998, з 13.06.2002 по 31.12.2003 у зв`язку з відсутністю уточнюючої довідки щодо характеру виконуваної роботи є протиправним. Вважає, що позивачкою надано достатній пакет документів для підтвердження права на зарахування вказаних періодів до пільгового стажу роботу, зокрема наказ про результати атестації робочих місць № 350 від 29.03.1996, виданий роботодавцем та копію трудової книжки. Оскільки рішення відповідача про відмову у зарахуванні стажу порушує права позивачки, вона для їх відновлення звернулася до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 26.01.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 18619 від 03.03.2022), в якому проти позову заперечив. Зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Кіровоградській області прийнято рішення про відмову в зарахуванні стажу роботи на пільгових умовах за період з 26.06.1995 по 31.07.1995, з 02.08.1996 по 20.09.1996, з 20.08.1997 по 07.10.2004 відмовлено. Зазначив, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Стверджує, що у п. 20 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників. На думку відповідача-2, записи в трудовій книжці позивачки не містять даних, необхідних для визначення права призначення пенсій на пільгових умовах. Зазначив, що такі дані можуть бути зазначені лише в уточнюючій довідці. Оскільки, підприємство, на якому працювала позивачка, розташоване на непідконтрольній українській владі території, то до пільгового стажу роботи позивачки враховано лише період з 01.01.1999 по 12.06.2002 на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Просив у задоволенні позову відмовити.

На адресу суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 20499 від 14.03.2022), у якому проти позову заперечив. Зазначив, що спірні періоди зараховано до загального страхового стажу позивачки, однак не зарахованого до пільгового стажу з огляду на відсутність належної уточнюючої довідки, яка б підтвердила пільговий характер роботи, виконуваної позивачкою. Також вказав, що підприємство, на якому працювала позивачка, розташоване на непідконтрольній українській владі території, то до пільгового стажу роботи позивачки враховано лише період з 01.01.1999 по 12.06.2002 на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Крім того, стверджує, що відомості про спеціальний стаж позивачки у період з 13.06.2002 по 07.10.2004 відсутні. Також зазначив, що уточнюючі довідки про пільговий стаж позивачки за період з 26.06.1995 по 31.07.1995, з 02.08.1996 по 20.09.1996 та з 20.08.1997 по 07.10.2004, видані Донецькою народною республікою, відтак враховані бути не можуть, з огляду на приписи постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії по інвалідності ІІІ групи професійного захворювання з 14.11.2018 відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04.02.1998 позивачка, ОСОБА_1 , працювала у державному відкритому акціонерному товаристві «Шахта «Калинівська-Східна»» державної холдингової компанії «Макіїввугілля» (з подальшими змінами та реорганізаціями) зокрема: з 26.06.1995 дільничним маркшейдером для проходження виробничої практики; 31.07.1996 звільнена у зв`язку з закінченням виробничої практики; з 02.08.1996 дільничним маркшейдером для проходження виробничої практики; з 20.09.1996 звільнена у зв`язку з закінченням виробничої практики; з 20.08.1997 на посаді дільничного маркшейдера; з 07.10.2004 звільнена по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. З 12.10.2004 позивачка працювала підземним дільничним маркшейдером у шахті «Відродження» державного підприємства «Львіввугілля», а з 30.10.2017 на підставі заключення ЛКК переведена оператором комп`ютерного набору.

Позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 01.10.2021 про зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 26.06.1995 по 31.07.1995, з 02.08.1996 по 20.09.1996, з 20.08.1997 по 07.10.2004 та перерахунок пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області № від 04.10.2021 відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу роботи позивачки періодів роботи ОСОБА_1 з 26.06.1995 по 31.07.1995, з 02.08.1996 по 20.09.1996, з 20.08.1997 по 31.12.1998, а також періоду з 13.06.2002 по 07.10.2004. Вказане рішення обґрунтоване тим, що для підтвердження пільгового стажу позивачка повинна надати довідки, передбачені п. 20 Порядку № 637 (додаток № 5). З огляду на ненадання таких у зарахуванні зазначеного стажу відмовлено. Також вказано, що оскільки підприємство розташоване на тимчасово окупованій території в Донецькій області, період роботи з 01.01.1999 по 12.06.2002 зарахованого до пільгового стажу за Списком № 1 на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Щодо періоду з 13.06.2002 по 07.10.2004 у вказаному рішенні відповідач-2 зазначив, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про спеціальний стаж роботи позивачки, а також те, що ОСОБА_1 не надала довідку про підтвердження стажу роботи на пільгових умовах.

Позивачка не погоджується із відмовою в зарахуванні до її пільгового стажу роботи спірних періодів, вважає відповідне рішення відповідача-2 протиправним та необґрунтованим, тому звернулася до суду із цим позовом за захистом своїх прав.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV з наступними змінами та доповненнями, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років (ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV).

Як передбачено частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій вказаної статті. Розміри пенсій для осіб, визначених вказаною статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 зазначеного Закону.

Пунктом 1 частини другої згаданої статті встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 за № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461. До цього Списку відносяться «Гірничі роботи», визначені розділом І (видобування корисних копалин. Геологорозвідувальні роботи. Будівництво, реконструкція, технічне переозброєння і капітальний ремонт шахт, рудників, копалень, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд) та посади працівників, що зайняті повний робочий день на підземних роботах в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637 у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Разом тим, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 року по справі № 234/13910/17 виклав правовий висновок про те, що: «Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутністю трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року по справі № 588/647/17.

Позивачкою подано до заяви про призначення пенсії, зокрема, довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видані відокремленим підрозділом «Шахта «Калинівська-Східна» державного підприємства «Макіїввугілля» № 3383 від 30.07.2019 (за період з 26.06.1995 по 31.07.1995), № 3806 від 16.08.2019 (за період з 02.08.1996 по 20.09.1996), № 1397 від 03.04.2019 (за період з 20.08.1997 по 07.10.2004). Відповідно до цих довідок, вищезазначені періоди підтверджують виконання позивачкою підземних робіт на дільниці управління (50 % та більше робочого часу зайнята на підземних роботах) за професією дільничного маркшейдера, що передбачено Списком № 1 Розділу 1 підрозділу 1 «Гірські роботи» за кодом КП № 1010100Г постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Також на підтвердження проведення атестації робочих місць позивачкою надано накази шахти «Калинівська-Східна» виробничого об`єднання «Макіїввугілля» № 350 від 29.03.1996, № 1099 від 29.12.1999, № 958 від 31.12.2003 та, відповідно, переліки робочих місць, професій, працівникам яких підтверджено право на пільгову пенсію по Списку № 1 від 27.11.1995, без дати, від 31.12.2003.

У вказаних документах зазначено характер виконуваних позивачем робіт, період роботи, посади, підстави здійснення атестації робочих місць та віднесення займаної позивачкою посади до Списку №1.

Проте, відповідачем-2 не враховано зазначену довідку при розгляді заяви про зарахування періодів роботи до пільгового стажу, у зв`язку із тим, що вони видані органом, який знаходиться на не підконтрольній українській владі території України, тому є недійсними та не створюють правових наслідків. Аналогічні доводи навів відповідач-1 у своєму відзиві.

Суд критично оцінює такі доводи відповідачів з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України від 15.04.2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно з частинами другою та третьою статті 9 Закону України від 15.04.2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Водночас, суд зазначає, що позивачка не може бути позбавлена свого права на врахування періоду роботи до пільгового стажу, яку вона виконувала у відокремленому підрозділі «Шахта «Калинівська-Східна»» державного підприємства «Макіївугілля», при призначенні пенсії за віком через захоплення незаконними озброєними формуваннями території міста Макіївка Донецької області.

Крім того, суд зауважує, відокремлений підрозділ «Шахта «Калинівська-Східна»» державного підприємства «Макіївугілля» не є органом влади, якою тимчасово окуповано територію України.

У 1971 року Міжнародний Суд Організації Об`єднаних Націй (далі по тексту - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у справах «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» зазначає: «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Європейський Суд з прав людини також неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Вищевказане означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі №423/1324/17, від 28.08.2018 року у справі №175/4336/16-а та від 25.09.2018 року у справі №242/65/17.

З матеріалів справи встановлено, що позивачка опинилася в ситуації, що відповідно позбавляє її можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Відповідно до статті 40 Закону № 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або у разі відсутності після 1 липня 2000 року 60 місяців страхового стажу, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі також - Порядок №22-1) передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з пунктом 2.1 Порядку № 22-1до заяви про призначення (перерахунок) пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж та довідка про заробітну плату особи за період страхового стажу до 1 липня 2000 року, а, починаючи з 1 липня 2000 року, індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку.

За змістом підпункту «в» пункту 7 Порядку №22-1 заробітна плата для призначення пенсії за період роботи до 1 липня 2000 року підтверджується довідкою підприємства, установи, організації (форма і зміст довідки визначено в додатку 1 Порядку).

Така довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами (п. 17 Порядку).

Постановою Верховного Суду від 29.07.2020 року по справі № 341/1132/17, зазначено: «Колегія суддів зазначає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року (справа №291/99/17).

Крім того, суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Позивачка як громадянин України наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11.07.2019 року, від 31.03.2020 року, 28.04.2020 року (справи №№ 242/1484/17, 127/16245/17, 607/4973/16-а, відповідно)».

Підстав вважати надані позивачкою довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній та наведені в них відомості недостовірними, відповідачем не наведено.

Суд також зазначає, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у неї права на пенсійне забезпечення.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

За умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивачка наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

За вказаних обставин спростовуються доводи відповідачів про те, що відомості про спеціальний стаж позивачки у період з 13.06.2002 по 07.10.2004 відсутні.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При вирішенні спору суд також враховує доводи відповідача-1 про те, що періоди роботи позивачки з 26.06.1995 по 31.07.1995, з 02.08.1996 по 20.09.1996, з 20.08.1997 по 07.10.2004 зараховано до загального страхового стажу, однак не зараховано до пільгового стажу. Крім того, зарахування певних періодів роботи до пільгового стажу заявника тягне за собою зарахування цих періодів і до загального страхового стажу в силу положень статті 24 Закону № 1058-IV.

Таким чином, позовні вимоги в частині зарахування вищевказаних періодів роботи позивачки до загального страхового стажу ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відтак на думку суду, для належного захисту прав позивачки слід визнати протиправним рішення відповідача-2 № 7 від 04.10.2021 про відмову у перерахунку пенсії по стажу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати таке та зобов`язати відповідача-1 зарахувати до стажу роботи позивачки періоди роботи, а саме: з 26.06.1995 по 31.07.1995, з 02.08.1996 по 20.09.1996, з 20.08.1997 по 31.12.1998, з 13.06.2002 по 31.12.2003 на посаді дільничного маркшейдера на шахті «Калинівська-Східна» ДП ДКХ «Макіїввугілля» до пільгового стажу за Списком № 1, та період з 01.01.2004 по 07.10.2004 на посаді дільничного маркшейдера на шахті «Калинівська-Східна» ДП ДКХ «Макіїввугілля» до пільгового стажу за Списком № 1 та з врахуванням вказаних періодів провести перерахунок пенсії останньої відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Ураховуючи те, що відповідачем-2 не дотримано зазначених критеріїв при розгляді звернення позивача про призначення пенсії на пільгових умовах, такі дії не можуть вважатись правомірними.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Водночас суд зауважує, що на користь позивачки підлягає відшкодуванню вся сума судового збору. Адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивачки внаслідок неправомірних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, а спір по суті вирішено на користь позивачки, тоді як прийняття рішення про задоволення позову пов`язується виключно зі способом захисту порушених прав позивачки.

Крім цього, у цьому випадку розмір компенсації судових витрат необхідно визначати виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 620/1116/20.

З огляду на кількість відповідачів у справі, а також висновки суду про задоволення позовних вимог повністю суд доходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача по 454,00 грн сплаченого судового збору на користь позивачки.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 10; ), Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області (25009 м. Кропивницький вул. Соборна 7А; ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області № 7 від 04.10.2021 про відмову у перерахунку пенсії по стажу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи, а саме: з 26.06.1995 по 31.07.1995, з 02.08.1996 по 20.09.1996, з 20.08.1997 по 31.12.1998, з 13.06.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 07.10.2004 на посаді дільничного маркшейдера на шахті «Калинівська-Східна» ДП ДКХ «Макіїввугілля» до пільгового стажу за Списком № 1, та з врахуванням вказаних періодів провести перерахунок пенсії останньої відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

4. У задоволенні решти вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 коп. сплаченого судового збору.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.П. Качур