Справа № 500/672/22
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/672/22

11 квітня 2022 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шумської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Никитюка Ростислава Ігоровича звернувся до суду з позовом до Шумської міської ради, у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Шумської міської ради № 2938 від 28.10.2021 про відмову ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,04 га, кадастровий номер: :02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Шумську міську раду затвердити ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,04 га, кадастровий номер: :02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

стягнути на користь ОСОБА_1 з бюджетних асигнувань Шумської міської ради 100000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказано, що 22.10.2019 через Центр надання адміністративних послуг позивачем було подано необхідний пакет документів для затвердження технічної документації та передачу у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Однак рішенням Шумської міської ради №3712 від 03.03.2020 ОСОБА_1 відмовлено в безоплатній передачі у власність земельної ділянки.

Вказане рішення Шумської міської ради позивач оскаржив до суду. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 позов ОСОБА_1 задоволено та визнано протиправним і скасовано рішення Шумської міської ради №3712 від 03.03.2020, зобов`язано Шумську міську раду повторно розглянути заяву від 22.10.2019 про безоплатну передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель.

21.01.2021 позивач повторно звернувся до Шумської міської ради із відповідною заявою. Проте рішенням від 25.02.2021 Шумська міська рада знову відмовила в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

Рішення відповідача було оскаржено до суду. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Шумської міської ради задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Шумської міської ради від 25.02.2021 про відмову в затвердженні технічної документації і зобов`язано Шумську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

28.10.2021 Шумська міська рада прийняла рішення № 2938, яким втретє відмовила ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, оскільки в межах вказаної земельної ділянки знаходиться майно третіх осіб (септик).

Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на такі обставини.

Відповідно до витягу з протоколу засідання постійної комісії з питань житлово- комунального господарства, регулювання земельних відносин, екології, енергозабезпечення та енергоефективності від 26.10.2021 вирішено відмовити ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки, оскільки в межах вказаної ділянки знаходиться майно третіх осіб.

Представник позивача наголошує, що у вказаному витязі з протоколу засідання комісії жодним чином не відображено, про яке майно та самих третіх осіб йдеться мова і якими доказами комісія обґрунтовує свої висновки про наявність майна третіх осіб на земельній ділянці, яку має на меті оформити ОСОБА_1 .

Також вказує, що в підтвердження обґрунтованості підстав відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , Шумська міська рада послалась на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 227695570 від 12.10.2020, відповідно до якого об`єкт нерухомості (септик) знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Однак, земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_1 , знаходиться по АДРЕСА_2 .

Таким чином, на переконання представника позивача, із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.10.2020 не вбачається порушення прав третіх осіб, про які зазначено в оскаржуваному рішенні Шумської міської ради від 28.10.2021 № 2938, а тому таке рішення має бути визнане протиправним та скасоване.

Крім того, стверджує, що з огляду на те, що Шумська міська рада втретє відмовила йому у затверджені технічної документації із землеустрою, ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою.

Також зазначає, що у зв`язку із протиправними відмовами відповідача у задоволенні поданих заяв, ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню шляхом стягнення такої з Шумської міської ради.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

11.03.2022 від відповідача до суду надійшла заява, у якій Шумська міська рада проти позовних вимог заперечує, та у зв`язку із введенням воєнного стану і неможливістю забезпечити участь представника у розгляді даної справи, просить розглядати справу без їхньої участі (а.с.72).

Станом на дату розгляду справи у суді від відповідача пояснень з приводу заявленого позову не надходило.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №170211216 від 12.06.2019 (а.с.18).

З обставин справи, встановлених рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 у справі №500/1647/20 між тими ж сторонами, яке набрало законної сили 23.12.2020, вбачається, що позивач придбав 14.04.2016 у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_3 . В подальшому дану квартиру було відокремлено в окреме будинковолодіння, якому присвоєно адресний номер 45а (а.с.28-31). Наведені обставини свідчать про те, що за адресою АДРЕСА_1 , розміщений будинок, до якого щонайменше входили окремі три квартири, одну з яких придбав позивач та виокремив в самостійне будинковолодіння.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на підставі договору на розроблення технічної документації №47 від 29.08.2019, укладеного з ОСОБА_1 , та відповідно до технічного завдання виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0400 га, яка розташована в АДРЕСА_2 (а.с.16-24).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру №НВ-019 від 18.10.2019 земельна ділянка площею 0,0400 га, кадастровий номер :02:003:0463, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить до земель житлової та громадської забудови, її цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), дата державної реєстрації земельної ділянки 18.10.2019 (а.с.25-26).

ОСОБА_1 було подано заяву до Шумської міської ради для затвердження вказаної технічної документації та передачу у власність спірної земельної ділянки.

Проте рішенням Шумської міської ради №3712 від 03.03.2020 ОСОБА_1 відмовлено в безоплатній передачі у власність земельної ділянки.

Вказане рішення Шумської міської ради позивач оскаржив до суду. Так, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 у справі №500/1647/20 (а.с.28-31), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 (а.с.32-36), позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Шумської міської ради сьомого скликання п`ятдесят восьмої сесії першого пленарного засідання №3712 від 03.03.2020 про відмову ОСОБА_1 в безоплатній передачі у власність земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0463, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0400 га, яка розташована в АДРЕСА_2 . Зобов`язано Шумську міську раду повторно розглянути подану ним заяву від 22.10.2019 про безоплатну передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею, 0,0400 га, кадастровий номер :02:003:0463, яка розташована в АДРЕСА_2 у встановленому законодавством порядку та прийняти рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України з урахуванням висновків суду.

21.01.2021, покликаючись на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 у справі №500/1647/20, ОСОБА_1 звернувся до Шумської міської ради із заявою про повторний розгляд заяви про затвердження технічної документації із землеустрою.

Рішенням Шумської міської ради від 25.02.2021 позивачу відмовлено в затверджені технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 у справі №500/1453/21 (а.с.37-44), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2021 (а.с.45-51), позов ОСОБА_1 до Шумської міської ради задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Шумської міської ради № 662 від 25.02.2021 про відмову ОСОБА_1 в затверджені технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер :02:003:0463 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0400 га, яка розташована в АДРЕСА_2 . Зобов`язано Шумську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.01.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер :02:003:0463 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0400 га, яка розташована в АДРЕСА_2 .

У подальшому на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 у справі №500/1453/21 відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 21.01.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо спірної земельної ділянки.

Рішенням Шумської міської ради від 28.10.2021 №2938 ОСОБА_1 відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:003:0463, площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в межах вказаної земельної ділянки знаходиться майно третіх осіб (септик) (а.с.52).

Вважаючи таке рішення Шумської міської ради протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель (частина друга статті 4 ЗК України).

Відповідно до пункту "б" статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Статтею 40 ЗК України визначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

За змістом пункту "б" частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою, а також відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування врегульовані Законом України від 22.05.2003 № 858-IV "Про землеустрій" (далі - Закон №858-IV).

Відповідно до статті 25 Закону № 858-IV документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. До видів документації із землеустрою належать, зокрема: проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом.

Згідно зі статтею 1 Закону № 858-IV технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Питання розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) врегульоване нормами статті 55 Закону №858-IV.

Частина дев`ята статті 55 Закону № 858-IV (у редакції, яка була чинною на момент розроблення позивачем технічної документації) передбачала, що якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України.

Суд зазначає, що за змістом статті 30 Закону № 858-IV погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Так, умови погодження і затвердження документації із землеустрою визначені статтею 186 ЗК України.

Відповідно до положень пункту 5 частини п`ятої статті 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується: у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97-ВР) визначено, що питання регулювання земельних відносин відповідно до закону вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до статті 59 Закону №280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

За приписами частини восьмої статті 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

В оскаржуваному рішенні Шумської міської ради № 2938 від 28.10.2021 як на підставу відмови у затвердженні документації із землеустрою вказано, що в межах вказаної земельної ділянки знаходиться майно третіх осіб (септик) (а.с.52).

При цьому, як вбачається зі змісту згаданого рішення Шумської міської ради, відповідачем при його прийнятті взято до уваги витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 227695570 та протокол засідання постійної комісії з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища (а.с.52).

Відповідно до протоколу засідання постійної комісії міської ради з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища від 26.10.2021 мав місце повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 21.01.2021 №12-09/12 про затвердження технічної документації із землеустрою, на підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/1453/21.

Комісією вирішено відмовити ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:003:0463, площею 0,04 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в межах вказаної земельної ділянки знаходиться майно третіх осіб (а.с.55 зворот).

Водночас вказаний протокол засідання комісії не містить жодної інформації щодо того, яке саме майно знаходиться на спірній земельній ділянці, а також про те, які треті особи володіють таким майном.

Разом з тим, суд уже зазначав вище, що ОСОБА_1 у 2016 році придбав одну з кількох квартир в будинку АДРЕСА_1 , яку у подальшому відокремив в окреме будинковолодіння, присвоївши новий адресний номер АДРЕСА_1

З долученої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:003:0463, площею 0,04 га, вбачається на цій земельній ділянці знаходиться 13 малоповерхових забудов, які займають таку площу: 1 - 0,0102 га, 2 - 0,0084 га, 3- 0062 га, 4 - 0,0059 га, 6 - 0,0022 га, 7 - 0,0021 га, 8 - 0,0003 га, 9 - 0,0019 га, 10 - 0,0013 га, 11 - 0,0008 га, 12 - 0,0003 га, 13 - 0,0002 га, 14 - 0,0001 га (а.с.21, 21 зворот, 27).

Зі змісту акту обстеження сформованої земельної ділянки в АДРЕСА_4 (кадастровий номер: :02:003:0463) Шумського району Тернопільської області від 29.01.2021, складеного комісією за участі голови комісії Бойка Я.Я., заступника міського голови, членів комісії: Тука О.Г., начальника відділу архітектури, капітального будівництва та містобудування Шумської міської ради, Липки В.І. , головного спеціаліста відділу правового забезпечення та мобілізаційної роботи Шумської міської ради, Бабій В.Г. , спеціаліста відділу житлового-комунального господарства, комунальної власності, транспорту, благоустрою та інфраструктури Шумської міської ради, у присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вбачається, що на цій земельній ділянці виявлені такі будівлі та споруди:

1. Септик, який відноситься до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 »,

2. Септик, яким користується власник житлового будинку ОСОБА_9 ,

3. 2 туалети, якими користуються жителі житлового будинку, що розміщений по

АДРЕСА_1, 4 . Дерев`яна господарська будівля, користувач - ОСОБА_1 ,

5. Дерев`яна господарська будівля, користувач - ОСОБА_9 ,

6. Гараж металевий, користувач - ОСОБА_9 ,

7. Туалет, користувач - ОСОБА_9 ,

8. Колодязь з водопровідною арматурою,

9. Житловий будинок по АДРЕСА_4 - власник ОСОБА_1 ,

10. Проїзд шириною орієнтовно 3,0 м, яким користуються жителі житлових будинків, що розміщені в АДРЕСА_4 ( ОСОБА_1 ), по АДРЕСА_6 ( ОСОБА_9 ), по АДРЕСА_10 ( ОСОБА_10 ), по АДРЕСА_7 ( ОСОБА_11 ) (а.с.57).

Проте про наявність саме цих будівель та споруд в оскаржуваному рішенні не зазначено. У рішенні Шумської міської ради № 2938 від 28.10.2021 є лише загальна фраза з посиланням на те, що в межах земельної ділянки знаходиться майно третіх осіб (септик). Зазначаючи про ті чи інші обставини, які покладені в основу оскаржуваного рішення про відмову затвердити технічну документації із землеустрою, суб`єкт владних повноважень має зазначити повні та достовірні відомості про такі обставини з посиланням на докази, які їх підтверджують. Рішення суб`єкта владних повноважень є обгрунтованим коли з його змісту вбачається повне та всебічне з`ясування усіх обставин, необхідних для прийняття того чи іншого рішення, підтверджене доказами.

З усіх наведених обставин вбачається, що існує три окремих будинковолодіння в АДРЕСА_4 ( ОСОБА_1 ), по АДРЕСА_6 ( ОСОБА_9 ), по АДРЕСА_10 ( ОСОБА_10 ). Виходячи з акта обстеження сформованої земельної ділянки в АДРЕСА_4 (кадастровий номер: :02:003:0463) Шумського району Тернопільської області від 29.01.2021, на земельній ділянці, на яку претендує позивач, розміщені будівлі (споруди) інших відокремлених будинковолодінь. Разом з тим, такі обставини встановлені лише цим актом. Суд зазначав, що наявність будівель, споруд (малоповерхових забудов) підтверджується даними технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:003:0463 (з кадастрового плану земельної ділянки та експлікації земельних угідь), проте достеменно встановити які і чиї це будівлі, і яким чином споруди інших власників суміжних будинковолодінь знаходяться на сформовані позивачу земельній ділянці, чи мають інші власники будинковолодінь за адресами АДРЕСА_6 , АДРЕСА_8 земельну ділянку для будівництва і обслуговування свого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), чи не порушуються їхні права та чи немає невідповідності технічної документації вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації, з оскаржуваного рішення не вбачається.

Враховуючи, що питання затвердження технічної документації ОСОБА_1 неодноразово розглядалося Шумською міською радою, а в подальшому такі рішення оцінювалася на їх правомірність судом і були визнані протиправними, міська рада, приймаючи чергове рішення, мала б більш ретельно та детальніше з`ясувати усі питання щодо права позивача на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) земельної ділянки в АДРЕСА_4 (кадастровий номер: :02:003:0463). Крім того, розгляд усіх питань, а так само обстеження земельної ділянки, проводити за участі усіх зацікавлених осіб, у тому числі позивача, та за участі відповідних спеціалістів, у тому числі землевпорядних служб, та за наявності спору діяти розсудливо, вирішувати його шляхом прийняття обґрунтованого, законного рішення з дотриманням прав усіх землекористувачів та власників суміжних будівель та споруд, а також вимог законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації.

Також суд звертає увагу, що оскаржуване рішення Шумської міської ради № 2938 від 28.10.2021 містить посилання на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 227695570 (а.с.52). Судом досліджено копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 227695570 від 12.10.2020.

Відповідно до вказаного витягу ОСОБА_12 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля, магазин промислових товарів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з дитячим кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », опис об`єкта: загальна площа (кв. м): 210,95, відсоток зносу (%): 16, матеріали стін цегла, опис: об`єкти, що є приналежністю головної речі: підвал «Пд» площа 15,27 кв. м, септик «С» об`ємом 15,0 куб.

Адреса об`єкта нерухомого майна згідно з витягом: АДРЕСА_2 (а.с.56).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру №НВ-019 від 18.10.2019 земельна ділянка площею 0,0400 га, кадастровий номер :02:003:0463, на яку претендує ОСОБА_1 , розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.25).

Згідно з актом обстеження сформованої земельної ділянки в АДРЕСА_4 (кадастровий номер: :02:003:0463) Шумського району Тернопільської області від 29.01.2021, на цій земельній ділянці знаходиться септик, який відноситься до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розміщеного за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, враховуючи те, що оскаржуване рішення не містить належного та достатнього обгрунтування його прийняття, зокрема в частині розміщення майна третіх осіб (септику), а відповідач не надав суду будь-яких пояснень стосовно позовних вимог та доказів, то у суду відсутні достатні докази для встановлення таких обставин. Відповідач при прийнятті рішення мав би з`ясувати чи має магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » виділену земельну ділянку для обслуговування будівлі, які споруди та будівлі розміщені на ній, де саме знаходиться септик, який відноситься до магазину. При цьому у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 227695570 згадується септик «С» об`ємом 15,0 куб, його розміщення відноситься до будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , проте відсутня достовірна інформація про те, на якій саме земельній ділянці він розміщений.

З урахуванням викладеного, оцінюючи правомірність оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для визнання протиправним та скасування рішення Шумської міської ради № 2938 від 28.10.2021 про відмову ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,04 га, кадастровий номер: :02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання стосовно іншої похідної позовної вимоги про зобов`язання відповідача затвердити ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,04 га, кадастровий номер: :02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд враховує наступне.

За змістом статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (частина четверта статті 245 КАС України).

Суд вже наводив приписи частини восьмої статті 186 ЗК України, відповідно до яких підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Таким чином, умови, за яких орган відмовляє у погодженні та затвердженні документації із землеустрою, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Такі повноваження не є дискреційними.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався з аналогічними заявами про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,04 га, кадастровий номер: :02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі такі заяви подавались позивачем на виконання судових рішень, ухвалених на його користь, щодо зобов`язання Шумської міської ради повторно розглянути відповідні заяви щодо спірної земельної ділянки.

Однак за встановлених обставин у цій справі суд вважає, що відповідач відмовляючи втретє позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою дів протиправно, бо прийняв рішення без з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно. При цьому суд не може підміняти собою орган місцевого самоврядування та надавати оцінку тим обставинам, які не були ретельно вивчені та досліджені цим суб`єктом владних повноважень.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За наведених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання Шумську міську раду затвердити ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,04 га, кадастровий номер: :02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено право суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Керуючись повноваженнями, наданими частиною другою статті 9 КАС України, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог у цій справі та прийняття рішення про зобов`язання Шумську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,04 га, кадастровий номер: :02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Щодо позовних вимог про стягнення з Шумської міської ради на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн, то суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №464/3789/17 викладена правова позиція, згідно якої виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 Цивільного кодексу України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

У позові представник позивача вказує на погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 , яке відбулось внаслідок причинно-наслідкового зв`язку з протиправними діями Шумської міської ради, які полягали у прийнятті незаконного рішення, яке є предметом оскарження в даній справі.

Проте позивачем не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, що обумовлює відмову в задоволенні позову в цій частині.

При вирішенні питання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Разом з тим, на думку суду, в даному випадку підстави для встановлення (в порядку частини першої статті 382 КАС України) судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення відсутні, оскільки у суду немає обґрунтованих сумнівів щодо виконання відповідачем рішення у цій справі, а крім того, примусове виконання рішень суду у даній категорії справ забезпечується органами державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати - сплачений судовий збір за звернення до суду з цим позовом та витрати, пов`язані з правничою допомогою.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 496,20 грн, сплачений відповідно до квитанції від 20.01.2022 (а.с.63).

При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі, суд виходить з наступного.

18.01.2022 укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №08 між позивачем ОСОБА_1 (Клієнт) та Адвокатським бюро "Ростислава Никитюка", в особі керуючого бюро - адвоката Никитюка Ростислава Ігоровича, згідно з пунктом 1.1 якого Бюро бере на себе зобов`язання надавати правничу (правову) допомогу Клієнту при захисті законних прав та інтересів останнього у спірних правовідносинах з Шумською міською радою, щодо визнання протиправним та скасування рішення Шумської міської ради №2938 від 28.10.2021 про відмову Клієнту у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер: :02:003:0463, яка розташована в АДРЕСА_2 , та зобов`язання Шумської міської ради затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер: :02:003:0463, яка розташована в АДРЕСА_2 , у спосіб, визначений чинним законодавством, а Клієнт зобов`язаний оплатити надані послуги у порядку та строки обумовлені в даному Договорі.

Розділом 4 вказаного договору врегульовано порядок здійснення розрахунків. Так пунктом 4.1 договору визначено, що за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.1. п.1 Договору Клієнт сплачує Бюро гонорар, розмір якого визначається погодинно та/або фіксовано у відповідності до критеріїв, визначених у Додатку № 1 до Договору ("Вартість правничої допомоги"), та Додатку №2 ("Акт приймання-передачі виконаних робіт по наданню правничої (правової) допомоги"), які є невід`ємною частиною даного правочину (а.с.59-60).

Згідно Додатка №1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №08 від 18.01.2022 "Вартість правничої допомоги" сторони визначили види правничої (правової) допомоги та погодили розмір гонорару по Договору (а.с.61).

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано суду копію Акта №01 приймання-передачі виконаних робіт по наданню правничої (правової) допомоги від 20.01.2022, з якого вбачається, що ОСОБА_1 отримав правничу допомогу в наступному обсязі:

консультування Клієнта щодо обрання належного способу захисту порушеного права, формування правової позиції щодо захисту порушеного права, опрацювання наданих клієнтом документів, кількість затрачених годин - 1 год, вартість послуг - 1000,00 грн;

вивчення судової практики у спірних правовідносинах, складання позовної заяви в Тернопільський окружний адміністративний суд - від імені Клієнта до Шумської міської ради про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дії, формування додатків та копій документів до позовної заяви, кількість затрачених годин - 6 год, вартість послуг - 5400,00 грн;

Всього: 6400,00 грн.

В Акті також визначено, що Клієнт зобов`язується здійснити оплату вартості наданих Адвокатським Бюро послуг протягом 7 (семи) банківських днів з моменту отримання від Бюро рахунку (а.с.62).

Сплата позивачем вказаної суми не підтверджена.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" 05.07.2012, № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Частина перша статті 19 цього ж Закону визначає, що видами адвокатської діяльності, серед іншого, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом часом.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

В той же час на переконання суду, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Визначаючись щодо обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має надати оцінку обґрунтованості розміру заявлених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу в контексті пропорційності їх складності правовому супроводу справи та враховуючи зміст та обсяг наданих послуг.

Судом перевірено фактичне виконання адвокатом усіх послуг, перелік яких наведений в акті обсягу наданої правової допомоги, в якому відображені відповідні розрахунки, проаналізовано обґрунтованість тривалості часу, вказаного у цих розрахунках витрат на правничу допомогу, необхідного адвокату на надання таких послуг. З цього приводу суд зазначає, що категорія даної справи не є складною. Крім того, позивач вже звертався до суду із позовними заявами у справах №500/1647/20, №500/1453/21, що містять схожу мотивацію та правове регулювання, а відтак підготовка позовної заяви у даній справі не потребувала формування нової правової позиції щодо захисту порушеного права, додаткового опрацювання наданих клієнтом документів, як і не вимагала значного обсягу юридичної техніки та великих затрат часу, у тому числі на вивчення судової практики у спірних правовідносинах.

Також суд враховує, що дана справа при відкритті провадження віднесена судом до категорії справ незначної складності, з огляду на що постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

З огляду на це суд вважає, що час витрачений на написання позовної заяви 6 годин є недостатньо обґрунтованим.

Cуд констатує, що обсяг фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, значення справи для позивача не є співмірним із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6400,00 грн.

У цій справі судом встановлено, що позивач витрати на правничу допомогу адвокату не сплатив. Щодо можливості стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, які підлягають сплаті позивачем, але ще не оплачені, то суд зазначає таке.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Приведеними нормами закріплено, що для цілей розподілу судових витрат підлягають урахуванню розмір витрат на правничу допомогу адвоката в тому рахунку і ті, що підлягають сплаті відповідною стороною.

При цьому, в аспекті вимог процесуального закону та сформованої правової позиції у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 18.08.2021 у справі №300/3178/20 такі витрати беруться до уваги, якщо вони є несплаченими на момент винесення судового рішення саме з об`єктивних причин. Так, у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано на те, що сторонами був погоджений порядок оплати цих витрат з моменту винесення судом рішення та отримання рахунку. Аналогічний підхід щодо застосування положення частини сьомої статті 139 КАС України у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому, викладений у постанові касаційної інстанції від 18.08.2021 у справі №300/3178/20.

Звідси, такий механізм відшкодування витрат на правову допомогу, які підлягають сплаті, не може стосуватися неоплачених витрат на правову допомогу через порушення стороною договірних своїх зобов`язань по оплаті при наявності наданих адвокатом послуг.

Зі змісту умов договору про надання правничої (правової) допомоги №08 від 18.01.2022 слідує, що розмір оплати праці Бюро при наданні правової допомоги, а також умови, строки та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до договору. За домовленістю сторін оплата правової допомоги може здійснюватися також у вигляді передоплати або авансу (розділ 5 договору).

У додатку № 2 до цього договору від 20.01.2022 визначено, що Клієнт зобов`язується здійснити оплату вартості наданих Адвокатським Бюро послуг протягом 7 (семи) банківських днів з моменту отримання від Бюро рахунку (а.с.62).

Іншого порядку розрахунків між сторонами не визначено. Умовами договору передбачене зобов`язання клієнта своєчасно оплачувати витрати та послуги бюро.

Станом на 11.04.2022 позивачем не надано суду доказів оплати послуг правничої допомоги. А так само у суду відсутні відомості про те, чи висталено адвокатським бюро рахунок на оплату юридичних послуг.

Відтак, сторони погодили можливість перерахування коштів на сплату витрат на правничу допомогу у майбутньому, вказавши строк протягом 7 (семи) банківських днів з моменту отримання клієном від Бюро рахунку, при цьому передбачена можливість сплати авансу (передоплати).

Суд зазначає, що розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог у цій справі, несплату навіть частини коштів позивачем адвокату, справедливим розміром відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Шумської міської ради є сума 2000,00 грн; решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, судові витрати позивача у розмірі 2496,20 грн, у тому числі витрати по сплаті судового збору - 496,20 грн, витрати на правничу допомогу - 2000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Шумської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Шумської міської ради № 2938 від 28жовтня 2021 року про відмову ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,04 га, кадастровий номер: :02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Шумську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,04 га, кадастровий номер: :02:003:0463, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шумської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2496,20 грн (дві тисячі чотириста дев`яносто шість грн 20 коп.), у тому числі витрати по сплаті судового збору - 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість грн 20 коп.), витрати на правничу допомогу - 2000,00 грн (дві тисячі грн 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Шумська міська рада (вулиця Українська, 59, місто Шумськ, Тернопільська область, 47100, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складено та підписано 11 квітня 2022 року.

Суддя Чепенюк О.В.