Справа № 140/2707/21
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/2707/21 пров. № А/857/3739/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань - Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року (головуючий суддя: Лозовський О.А., місце ухвалення - м. Луцьк, дата складення повного тексту судового рішення - 09.09.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ковельської районної державної адміністрації Волинської області, управління соціального захисту населення Ковельської районної державної адміністрації Волинської області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 , 17.03.2021 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника управління праці та соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області № 17-ос від 08.02.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань трудових відносин та сімейної політики управління праці та соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань трудових відносин та сімейної політики управління праці та соціального захисну населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.02.2021 по момент винесення рішення суду без врахування обов`язкових до сплати платежів;

- стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн.

Обґрунтовує позов тим, що при винесенні оскаржуваного наказу було порушено процедуру звільнення. Зокрема, вказує на те, що при звільненні, всупереч статті 42 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), вона не була переведена на іншу посаду, яка відповідає її кваліфікації, в порушення вимог статей 40, 49-2 КЗпП України їй не запропонували вакантні посади у новоствореному органі. Крім того, звертає увагу на ту обставину, що в наказі про звільнення немає посилання на норми КЗпП України, як підставу для звільнення, а лише зазначено Закон України «Про державну службу». Стверджує, що незаконним звільненням їй заподіяно моральну шкоду, яку просить стягнути з відповідачів.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилася позивачка та оскаржила в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Відповідач, 31.03.2020 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивачки, 05.04.2022 подав клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю в інших судових засідання.

Однак, суд апеляційної інстанції визнав причини неявки у судове засідання не поважними та відмовив у задоволенні цього клопотання. Крім цього, неявка сторін або інших учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.12.2010, яка займала посаду головного спеціаліста відділу з питань праці, згідно наказу начальника управління праці та соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області № 14 від 01.12.2010, переведено за строковим трудовим договором на посаду начальника відділу з питань праці управління праці та соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області на строк повноважень ОСОБА_2 , якого обрано на виборну посаду рішенням першої сесії Хворостівської сільської ради від 16.11.2010 №1/2, увільнивши її із займаної посади головного спеціаліста відділу з питань праці

Позивачку, 06.01.2021 попереджено про наступне вивільнення за пунктом першим частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій, розпоряджень голови облдержадміністрації» від 05.01.2021 № 1 «Про граничну чисельність працівників районних державних адміністрацій області», № 2 «Про заходи щодо здійснення реорганізації Любомльської районної державної адміністрації», у зв`язку із скороченням відповідної посади яку займає ОСОБА_1 .

Позивачку, 08.02.2021 на підставі наказу начальника управління праці та соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області, № 17-ос від 08.02.2021, звільнено з посади начальника відділу з питань трудових відносин та сімейної політики управління праці та соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області відповідно до частини першої пункту першого статті 87 Закону України «Про державну службу». З цим наказом позивачку ознайомлено 08.02.2021.

Вважаючи оскаржуваний наказ протиправним, позивачка звернулась з цим позовом до суду.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами належними та допустимими доказами доведено правомірність прийняття оскаржуваного наказу № 17-ос від 08.02.2021, при цьому, відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях врегульовані Законом України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року із змінами та доповненнями (тут і надалі в редакції чинній на момент винесення оскаржуваного наказу - Закон № 889-VIIІ).

Підстави припинення державної служби передбачені статтею 83 Закону № 889-VIII, якою регламентовано, що державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» № 117-ІХ (який набрав чинності 25 вересня 2019 року) у Закон № 889-VIII було внесено ряд змін, зокрема, і щодо порядку припинення державної служби.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Частиною 3 статті 87 Закону № 889-VIII встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

У разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат (ч. 4 ст. ст. 87 Закону № 889-VIII).

Відповідно до ч. 5 ст. ст. 87 Закону № 889-VIII, наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.

З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу, державному службовцю може бути пропоновано будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності), а суб`єкт призначення або керівник державної служби є таким, що належно виконав вимоги щодо попередження державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII, якщо таке повідомлення відбулося в письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 16.12.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій», пунктом 1 якого визначено, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» і статті 7-1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»: здійснити реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів», шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених зазначеною постановою, згідно з додатком 1.

Згідно додатка 1 цього розпорядження, до Ковельської РДА приєднуються адміністрації ліквідованих районів, у тому числі Любомльська РДА.

Головою Волинської обласної державної адміністрації, 05.01.2021 прийнято розпорядження № 1 «Про граничну чисельність працівників районних державних адміністрацій області», пунктом першим якого зобов`язано визначити рекомендаційну граничну чисельність працівників районних адміністрацій; підпунктами 1, 2 пункту 2 зобов`язано голів районних держадміністрацій, які реорганізовуються здійснити заходи: в одноденний термін щодо попередження працівників райдержадміністрації про наступне вивільнення та у місячний строк з дати попередження щодо звільнення працівників райдержадміністрації згідно з вимогами законодавства про державну службу.

Рекомендаційна чисельність працівників Любомльської РДА з 01.01.2021 визначено в кількості - 0 (нуль) працівників (том 1, а. с. 222).

Крім цього, 05.01.2021 головою Любомльської РДА видано розпорядження № 2 «Про заходи щодо здійснення реорганізації Любомльської районної державної адміністрації», відповідно до якого визначено попередити працівників райдержадміністрації про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією Любомльської РДА та скороченням чисельності працівників, згідно з додатком та здійснити заходи щодо попередження працівників про наступне вивільнення (том 1, а. с. 239).

Згідно розпорядження голови Любомльської РДА № 3 від 15.01.2021 «Про припинення структурних підрозділів зі статусом юридичних осіб публічного права Любомльської райдержадміністрації» припинено структурні підрозділи із статусом юридичних осіб публічного права Любомльської РДА шляхом приєднання до Любомльської РДА, у тому числі - управління соціального захисту населення Любомльської РДА. Пунктом 2 вказаного розпорядження визначено, що Любомльська РДА є правонаступником майна, всіх прав та обов`язків структурних підрозділів зазначених в пункті 1 даного розпорядження (том 1, а. с. 124).

Головою Волинської ОДА 15.01.2021 прийнято розпорядження № 7 «Про утворення комісій з реорганізації Шацької, Турійської, Любомльської, Ратнівської та Старовижівської районних державних адміністрацій» (том 1, а. с. 125).

Пунктом четвертим розпорядження голови Волинської ОДА № 161 від 02.04.2021 «Про затвердження передавальних актів», затверджено передавальні акти Любомльської РДА до правонаступника Ковельської РДА (том 1, а. с. 126).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що матеріалами справи підтверджується, що позивачку про наступне вивільнення було попереджено 06.01.2021 (том 1, а. с. 184-185).

Проаналізувавши вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач належним чином та у визначений ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII строк повідомив позивачку про її наступне звільнення.

Крім цього, за змістом статті 87 Закону № 889-VIII на момент виникнення спірних правовідносин, яким регламентувалося питання звільнення позивачки, керівник мав лише право, а не обов`язок пропонувати посаду в тому самому органі.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що на момент звільнення позивачки, у зв`язку із проведенням адміністративної реформи було припинено структурний підрозділ юридичну особу Управління соціального населення Любомльської РДА, шляхом її приєднання до Любомльської РДА, яка в свою чергу також припинялася шляхом приєднання до Ковельської РДА.

Разом з тим, гранична чисельність Любомльської РДА на момент винесення наказу про звільнення позивача була визначена в кількості - 0 (нуль) осіб.

Тобто, відповідач і не міг запропонувати вакантну посаду позивачу, оскільки на момент звільнення позивача із займаної посади, таких посад ні в Управлінні соціального захисту населення, ні в Любомльській РДА не було.

Щодо покликання скаржника на застосування до спірних правовідносин норм Кодексу Законів про працю, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки із набранням чинності з 25 вересня 2019 року Закону № 117-ІХ, процедура припинення державної служби у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців, скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу, ліквідації державного органу зазнала значних змін і при вирішенні цього спору необхідно застосовувати ст. 87 Закону № 889-VIII, яка регулювала підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент винесення оскаржуваного наказу.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ «Про звільнення ОСОБА_1 » № 17-ос від 08.02.2021 прийнятий на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а отже є правомірним.

Крім цього, у зв`язку з тим, що судом апеляційної інстанції встановлено правомірність винесення оскаржуваного наказу за № 17-ос від 08.02.2021, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про поновлення позивача на посаді, стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, оскільки такі є похідними від правомірності винесеного наказу.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі № 140/2707/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 11.04.2022.