Справа № 160/13631/21
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2022 року м. Дніпросправа № 160/13631/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року (суддя Кучма К.С.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізького міськрайонного центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Криворізького міськрайонного центру зайнятості просив визнати протиправними дії Криворізького міськрайонного центру зайнятості, які полягають у відмові у виплаті йому недоплачених грошових сум допомоги по безробіттю, яка письмово викладена у тексті листа-відмови від 05 квітня 2021 року №1043, який складений відповідачем;

Зобов`язати Криворізький міськрайонний центр зайнятості виплатити йому недоплачені суми допомоги по безробіттю, а саме: недоплачені суми допомоги по безробіттю за період часу з жовтня 2017 року по серпень 2018 року, у загальному розмірі 14 117,86 грн. та виплатити йому недоплачені суми допомоги по безробіттю за період часу з листопада 2019 року по серпень 2020 року, у загальному розмірі 12 803,91 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, судом розглянуто справу в порядку спрощеного провадження, чим порушено право позивача на участь в судовому засіданні, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин юридичні акти, які не мали бути застосовані.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивач 22.05.1961 року народження перебував на обліку в Криворізькому міськрайонному центрі зайнятості як безробітний та отримував допомогу по безробіттю з 17.10.2017 по 20.08.2018, враховуючи страховий стаж на момент звернення до Центру, допомога по безробіттю призначена з 24.10.2017 як застрахованій особі без урахування страхового стажу тривалістю 360 к.д., відповідно до ч.2, 4 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

У зв`язку з поданням безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного та відмови від послуг Центру, виплату допомоги по безробіттю позивачу було припинено з 20.08.2018.

Позивач повторно звернувся до Центру з заявою про надання статусу безробітного та перебуває на обліку з 25.11.2019 по теперішній час, враховуючи його страховий стаж на момент звернення до відповідача, допомога по безробіттю призначена з 02.12.2019 як застрахованій особі без урахування страхового стажу тривалістю 360 к.д. відповідно ч.2, 4 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Виплату допомоги по безробіттю припинено з 26.11.2020 у зв`язку з закінченням строку її виплати.

Відповідно до наданих довідок Криворізького міськрайонного центру зайнятості №6282 від 09.10.2020 та № 6283 від 09.10.2020 позивач отримував допомогу по безробіттю протягом періоду часу з жовтня 2017 року по серпень 2018 року у загальному розмірі 4 580,14 грн. та з листопада 2019 року по серпень 2020 року у загальному розмірі 7557,09 грн., відповідно.

Позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що призначення позивачу допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі, відповідає дійсним обставинам справи і вимогам ч.2 ст.22 та ч.3 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

Відповідно до частини 2 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Відповідно до частини 3 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Допомога по безробіттю особам, зазначеним у частині другій статті 22 цього Закону, виплачується у мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду.

Як було встановлено судом першої інстанції, виплата допомоги позивачу здійснювалась відповідно до положень Постанов правління Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, а саме: Постановою правління Фонду від 19.01.2017 р. №132 з 01.04.2017 р. - 544 грн.; Постановою правління Фонду від 12.09.2018 р. №175 з 01.09.2019 р. - 610 грн.; Постановою правління Фонду від 31.01.2020 р. №211 з 01.03.2020 р. - 650 грн.; Постановою правління Фонду від 08.04.2020 р. №217 на рівні 1 000 грн. на період карантину.

Судом першої інстанції також було встановлено, що позивач звернувся до центру зайнятості 17.10.2017 й протягом 12 місяців, що передували його реєстрації як безробітного, позивача трудовий та страховий стаж становили 0 місяців, а при зверненні 23.05.2019 - 1 місяць.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що згідно з ч.2 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» позивач мав право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі, який згідно з ч.3 ст.23 цього Закону йому був призначений.

Також колегія суддів вважає обґрунтованим розгляд справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), враховуючи вимоги ст. 263 КАС України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізького міськрайонного центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 06 квітня 2022 року.

Головуючий - суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш