Справа № 300/790/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/790/21 пров. № А/857/21798/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

з участю секретаря судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Верховинської селищної ради Івано-Франківської області, головного спеціаліста відділу земельних відносин та екології Верховинської селищної ради Івано-Франківської області Тонюк Любові Миколаївни, третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування рішень, визнання дій протиправними та незаконними, стягнення моральної шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року (суддя першої інстанції Главач І.А., м. Івано-Франківськ, повний текст складено 10.11.2021)

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Івано-Франківського окружного адміністративного суду до Верховинської селищної ради Івано-Франківської області, спеціаліста-землевпорядника Верховинської селищної ради Івано-Франківської області Тонюк Л.М. про:

- визнання недійсним та скасування рішення 25 сесії Верховинської селищної ради сьомого демократичного скликання від 12 лютого 2019 року №202-25/2019 «Про затвердження Генерального плану смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області» в частині під`їзної дороги через земельні ділянки позивачів, кадастровий номер 030010262 та 03001006 на 0,4450 га;

- визнання недійсним та скасування рішення 4 сесії восьмого скликання Верховинської селищної ради від 26 лютого 2021 року № 92-4/2021, яким надано дозвіл громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на влаштування під`їзної дороги згідно Генерального плану смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області;

- визнання дій спеціаліста-землевпорядника Верховинської селищної ради протиправними та незаконними;

- стягнення моральної шкоди у сумі 20 000 грн.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача .

У подальшому, на адресу суду надійшли позовні заяви (з уточненнями) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 31.03.2021, від 05.05.2021, від 21.05.2021, від 28.06.2021 (том І, а.с.58-61, 150-155; том ІІ а.с.64-70, 162-169).

26.05.2021 ухвалою суду прийнято до розгляду у вказаній справі позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень та повернуто позовну заяву з уточненнями від 05.05.2021 в частині вимог про визнання дій начальника відділу земельних відносин та екології Верховинської селищної ради Івано-Франківської області Ванджурак Ю.І. протиправними та незаконними (том ІІ а.с.102-104).

Ухвалою суду від 19.07.2021 було прийнято до розгляду позовну заяву (з уточненнями) ОСОБА_7 від 21.05.2021 в частині вимог про визнання недійсним та скасування рішення 25 сесії Верховинської селищної ради сьомого демократичного скликання від 12.02.2019 року № 202-25/2019 «Про затвердження Генерального плану смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області» в частині під`їзної дороги через земельні ділянки, кадастровий номер 030010262 та 03001006 на 0,4450 га.; визнання недійсним та скасування Рішення 4 сесії восьмого скликання Верховинської селищної ради від 26 лютого 2021 року № 92-4/2021, яким надано дозвіл ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на влаштування під`їзної дороги згідно Генерального плану смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області.

Отже, предметом позову є вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Верховинської селищної ради Івано-Франківської області, головного спеціаліста відділу земельних відносин та екології Верховинської селищної ради Івано-Франківської області Тонюк Л. М., третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про:

- визнання недійсним та скасування рішення 25 сесії Верховинської селищної ради сьомого демократичного скликання від 12 лютого 2019 року № 202-25/2019 «Про затвердження Генерального плану смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області»;

- визнання недійсним та скасування рішення 25 сесії Верховинської селищної ради сьомого демократичного скликання від 12 лютого 2019 року №202-25/2019 «Про затвердження Генерального плану смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області» в частині під`їзної дороги через земельні ділянки позивачів, кадастровий номер 030010262 та 03001006 на 0,4450 га;

- визнання недійсним та скасування рішення 4 сесії восьмого скликання Верховинської селищної ради від 26 лютого 2021 року № 92-4/2021, яким надано дозвіл громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на влаштування під`їзної дороги згідно Генерального плану смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області;

- визнання дій головного спеціаліста відділу земельних відносин та екології Верховинської селищної ради Тонюк Л.М. протиправними та незаконними;

- стягнення моральної шкоди в сумі 100 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодилися позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та подали апеляційні скарги. Вважають, таке постановленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Просять скасувати рішення та постановити нове - про задоволення позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначили, що судом не було проведено дебатів під час судового розгляду справи. Суд зобов`язав відповідача опублікувати оголошення щодо оскарження рішення 25 сесії Верховинської селищної ради сьомого демократичного скликання від 12 лютого 2019 року №202-25/2019 «Про затвердження Генерального плану смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області» як нормативно-правового акту в цілому, але відповідач опублікував газеті «Верховинські вісті» від 23 квітня 2021 року об`яву щодо оскарження рішення в межах «під`їзної дороги до господарства ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ». Отже, порушено процесуальні норми щодо порядку розгляду спорів про оскарження нормативно-правових актів. Також апелянт вказує на порушення строків розгляду справи. Апелянт звертає увагу суду на те, що оскаржуване рішення Верховинська селищна рада опублікувала та своєму офіційному сайті через 6 місяців після його прийняття, тобто з порушенням ст.ст.17, 19, 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Суд безпідставно не взяв до уваги технічну документацію ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з якої видно, що на їх ділянки накладається «під`їзна дорога» до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Судом не було проведено судових експертиз. Також суд безпідставно розглядав державні акти ОСОБА_3 на земельні ділянки у дзеркальному відображенні, що є неприпустимим. Вказані державні акти складені неправильно. Судом не розглядались листи, заяви звернення ОСОБА_2 щодо порушення її прав, які радою належним чином не розглянуті. Також суд безпідставно вказав, що згідно витягу від 2 жовтня 2021 року з Державного земельного кадастру від Б до В значиться заїзд до ділянок, однак такого заїзду немає згідно рішення Верховинського районного суду у справі № 340/80/19. В оскаржуваному рішенні про надання дозволу на облаштування під`їзної дороги згідно Генерального плану с.м.т. Верховина відсутні схеми, розміри та зміна цільового призначення земельної ділянки під дорогу та строку дії рішення. Апелянти зауважили, що суд належним чином не дослідив незаконні дії головного спеціаліста відділу земельних відносин та екології Верховинської селищної ради Тонюк Л.М. у відповідності до посадової інструкції. Крім того, апелянт вказав про безпідставне незадоволення відводів судді Главачу Ю. А. , який неодноразово відмовляв у задоволенні процесуальних клопотань позивача.

Апелянтами було подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

У судове засідання сторони не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що згідно з державними актами на право власності на земельну ділянку серія ІФ №087037 та серія ІФ №087038 від 14.08.2003, виданими на підставі рішення Верховинської селищної ради від 09.12.1993, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,4400 га, кадастровий номер 03001006, цільове призначення для ведення селянського господарства, та земельної ділянки площею 0,1450 га, кадастровий номер 03001005, цільове призначення для обслуговування будівель, які знаходяться за адресою: Жаб`євський потік у смт. Верховина (том І а.с.226, 227).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №303723 від 12.05.2006, виданого на підставі договору дарування від 13.12.2005 ВСЕ 367228, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 030010262, цільове призначення для індивідуального житлового будівництва, яка знаходиться за адресою: Жаб`євський потік у смт. Верховина (том І а.с.23).

Також, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 21.06.2018 належать по 1/2 земельної ділянки площею 0,50 га, кадастровий номер :02:002:0558 (для ведення особистого селянського господарства) та 1/2 земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :02:002:0559 (для будівництва та обслуговування житлового будинку), що знаходяться за адресою: Жаб`євський потік у смт. Верховина (том ІІ а.с.35-38).

Рішенням 25 сесії Верховинської селищної ради сьомого демократичного скликання від 12 лютого 2019 року № 202-25/2019 затверджено містобудівну документацію «Генерального плану смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області» (пункт 1) та визначено таким, що втратив чинність попередній Генеральний план смт. Верховина с. Віпче Верховинського району Івано-Франківської області розроблений в 2007 році (пункт 2) (том І а.с.97).

У даному Генеральному плані смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області визначена під`їзна дорога до господарства ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Рішенням 4 сесії восьмого скликання Верховинської селищної ради від 26 лютого 2021 року № 92-4/2021 надано дозвіл громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на влаштування під`їзної дороги згідно Генерального плану смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області (том І, а.с.100).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування вказаних рішень відповідача з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

У відповідності до абз.1 частини 1 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У силу приписів частини 2 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Для населених пунктів з чисельністю населення до 50 тисяч осіб генеральні плани можуть поєднуватися з детальними планами всієї території таких населених пунктів.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада (частина 6).

Положеннями частин 8, 10 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.

Генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

У цілому зазначені норми покликані раціоналізувати використання територій населених пунктів та оптимізувати містобудівну діяльність.

Згідно з статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 59 вказаного закону передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації (пункт 42).

Як було встановлено судом, у затвердженому рішенням сесії Верховинської селищної ради від 12.02.2021 Генеральному плані смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської визначена під`їзна дорога до господарства ОСОБА_5 та ОСОБА_4 довжиною 50 м та шириною 3 м, яка згідно позиції позивачів накладається на їхні земельні ділянки, кадастровий номер 030010262 та кадастровий номер 03001006.

Однак, такі твердження позивачів не підтверджено належними і допустимими доказами.

Так, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №303723 від 12.05.2006, виданого ОСОБА_2 , земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер 030010262 межує:

- на стороні А-Б - із землями запасу,

- на стороні Б-В - ОСОБА_3 ,

- на стороні В-А - дорогою (том І, а.с.227).

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області №29-9-0-331-2984/0/2-2 від 21.05.2021 документація із землеустрою на громадянку ОСОБА_2 відсутня у місцевому фонді документації із землеустрою Відділу у Верховинському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області.

Відповідно до викопіювання з кадастрової карти, наданого Відділом у Верховинському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, земельна ділянка, що належить ОСОБА_2 не межує із земельними ділянками, що належать на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (том ІІ а.с.125, 126).

Наведене підтверджується відомостями із Публічної кадастрової карти, розміщених на офіційному сайті https://map.land.gov.ua, яка в силу приписів частини 1 статті 35 Закону України Про Державний земельний кадастр ведеться для актуалізованого відображення у часі об`єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці (село, селище, місто, район, область, Автономна Республіка Крим).

Також, згідно витягу №НВ-020 від 02.10.2020 з Державного земельного кадастру належна на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 земельна ділянка площею 0,50 га, кадастровий номер :02:002:0558 межує:

- від А до Б - із землями комунальної власності (землі запасу);

- від Б до В - значиться заїзд до ділянки;

- від В до Г - із ОСОБА_5 ;

- від Г до А - із ОСОБА_5 (том ІІ а.с.36).

Згідно витягу №НВ-020 від 02.10.2020 з Державного земельного кадастру належна на праві власності ОСОБА_5 земельна ділянка площею 0,15 га, кадастровий номер :02:002:0559 межує:

- від А до Б - із ОСОБА_3 ;

- від Б до В - із землями комунальної власності (землі запасу);

- від В до Г - із ОСОБА_5 ;

- від Г до Д - із ОСОБА_5 ;

- від Д до Е - із ОСОБА_13 ;

- від Е до А - із землями запасу (пасовище) (том ІІ, а.с.38).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що належна ОСОБА_2 земельна ділянка, кадастровий номер 030010262 не межує із земельними ділянками третіх осіб у справі. Отже, влаштування під`їзної дороги до земельних ділянок третіх осіб за рахунок земель комунальної власності права позивачів не порушує.

Такий висновок підтверджено також висновками комісії селищної ради у складі ОСОБА_15 , заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів Верховинської селищної ради, ОСОБА_16 , начальника відділу земельних відносин та екології, ОСОБА_17 , головного спеціаліста-юрисконсульта відділу земельних відносин та екології, ОСОБА_18 , начальника відділу кадрової, правової та мобілізаційної роботи, із залученням сертифікованого інженера-геодезиста ОСОБА_19 , яка 16.06.2021 у присутності позивачів та третіх осіб провела обстеження земельних ділянок ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Згідно акта комісією зафіксовано, що земельна ділянка площею 0,1000 га на відстані близько 28 м межує з вулицею Жаб`євський потік; на відстані близько 26 м межує з під`їзною дорогою, яка веде до господарства ОСОБА_3 , та якою також користуються ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ; на відстані близько 24 м межує з під`їзною дорогою, яка веде до господарства ОСОБА_5 й ОСОБА_4 та з трьох сторін межує із земельною ділянкою площею 0,44 га, яка належить ОСОБА_3 .

Отже, доводи апелянтів, що передбачена оскаржуваними рішеннями під`їзна дорога до господарств ОСОБА_5 й ОСОБА_4 , яка вказана у Генеральному плані смт. Верховина, накладається на частину належної ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер 030010262 на стороні В-А є безпідставними.

При цьому посилання апелянтів на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2019 року у справі № 340/80/19 апеляційний суд відхиляє, так як цим рішенням скасовано рішення 25 сесії сьомого демократичного скликання Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області від 12 лютого 2019 року № 206-25/2019 "Розгляд заяв земельного характеру" про затвердження акту узгоджувальної комісії про встановлення меж земельної ділянки від 08 лютого 2019 року та закріплення межі земельної ділянки площею 0,50 га, яка була надана третім особам у власність , проте цим рішенням не спростовано відомості з Державного земельного кадастру ,що до земельної ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 передбачено заїзд .

Суд першої інстанції також правильно відхилив доводи ОСОБА_3 про те, що передбачена оскаржуваними рішеннями під`їзна дорога накладається на його ділянку з таких підстав.

Рішенням Верховинської селищної ради від 09.12.1993 ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,047 га та 0,05 га у користування.

Актом приватної власності на землю від 22.02.1994 земельну ділянку площею 0,047 га та 0,05 га передано ОСОБА_3 для ведення підсобного особистого господарства. У даному акті межі земельної ділянки визначені як:

- від А-Б - дорога;

- від Б-Б - ОСОБА_5 ;

- від В-Г - пасовище;

- від Г-А - Зітинюк , та погоджені ОСОБА_3 .

При цьому, на схематичному зображенні земельної ділянки її площу розділяє дорога, що чітко прописано літерами (том ІІІ а.с.18).

Доводи апелянта про фальсифікацію підпису ОСОБА_3 при погодженні меж не підтверджені відповідними доказами.

Також було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ІФ №087037 від 14.08.2003, відповідно до якого ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,4400 га, кадастровий номер 03001006, яка межує:

- на стороні А-Б - з ОСОБА_20 ;

- на стороні Б-В - з землями запасу;

- на стороні В-Г - із ОСОБА_5 ;

- на стороні Г-Д - дорога;

- на стороні Д-Е - із землями запасу;

- на стороні Е-Д - дорога (том І, а.с.226).

У акті обстеження земельної ділянки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 встановлено, що земельна ділянка площею 0,44 га, кадастровий номер 03001006 розділена на два відрізки: 0,4015 га та 0,0385 га, які складають площу 0,44 га, що відповідає площі, вказаній у Державному акті на право власності на земельну ділянку серія ІФ №087037 від 14.08.2003, виданому ОСОБА_3 (том ІІ а.с.239).

Наведене відповідає схематичному зображенню та опису меж земельної ділянки площею 0,44 га, кадастровий номер 03001006 у Державному акті на право власності на земельну ділянку серія ІФ №087037 від 14.08.2003, та свідчить про те, що частина земельної ділянки (дорога), яка розділяє земельну ділянку ОСОБА_3 на дві площі, не була передана йому у власність, а належить до земель комунальної власності (том І. а.с.24, том ІІ а.с.126).

Частиною 1 статті 83 Земельного кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Відповідно до частини 2 статті 83 цього Кодексу у комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно з пунктом "а" частини 4 статті 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Таким чином, передбачена у Генеральному плані смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області під`їзна дорога до господарства ОСОБА_5 та ОСОБА_4 довжиною 50 м та шириною 3 м, жодним чином не порушує права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на володіння та користування належними їм на праві власності земельними ділянками, кадастровий номер 030010262 та 03001006, оскільки земельна ділянка, яка розділяє земельну ділянку ОСОБА_3 на дві частини і визначена як "дорога" у Генеральному плані смт. Верховина, не перебувала у власності позивачів.

При цьому, суд першої інстанції правильно врахував, що дзеркальне відображення земельної ділянки площею 0,44 га, кадастровий 03001006, у Державному акті на право власності на земельну ділянку серія ІФ №087037 від 14.08.2003 не спростовує наявність передбаченої між двома окремими площами цієї земельної ділянки - дороги.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що права позивачів оскаржуваними рішеннями не порушено, оскільки передбачена ними дорога до домогосподарств третіх осіб не накладається на їх земельні ділянки і не порушує їхніх прав як землевласників.

Доводи позивачів щодо недотримання відповідачем визначеної чинним законодавством процедури при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції правильно відхилив, оскільки така була дотримана, зокрема, опубліковано відповідне оголошення у засобах масової інформації, проведено громадські слухання, що підтверджено наявними у матеріалах справи доказами (том І а.с.88-98).

При цьому опублікування рішення на офіційному сайті через шість місяців, по що зазначають апелянти, не впливає на його законність.

Також судом встановлено, що треті особи звернулися до Верховинської селищної ради із заявами про вирішення питання під`їзної дороги до їхнього господарства по Жаб`євський потік в смт. Верховина.

28.01.2021 комісія Верховинської селищної ради провела обстеження земельної ділянки і встановила, що відсутня облаштована дорога до домогосподарств вищевказаних осіб, рекомендовано це питання винести на розгляд чергового засідання сесії Верховинської селищної ради та надати дозвіл на облаштування дороги загального користування (по землях запасу) селищної ради згідно Генерального плану смт. Верховина та з урахуванням Державного акту на земельну ділянку серія ІФ №087037 від 14.08.2003 (том І а.с.99).

У відповідності до частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (пункт 34).

Згідно з частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Рішенням 4 сесії восьмого скликання Верховинської селищної ради від 26 лютого 2021 року № 92-4/2021, за результатами розгляду заяв надано дозвіл громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на влаштування під`їзної дороги згідно Генерального плану смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області (том І а.с.100).

Отже, відповідач, надавши дозвіл на влаштування під`їзної дороги до господарств третіх осіб, діяв в межах наданих йому повноважень, добросовісно, не порушуючи права та охоронювані законом інтереси позивачів.

При цьому доводи позивачів щодо відсутності їхньої згоди на вилучення земельної ділянки для влаштування під`їзної дороги, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення від 26.02.2021, суд першої інстанції правильно визнав необґрунтованими, оскільки вказана дорога проходить через землі запасу Верховинської селищної ради та не була надана позивачам у власність чи постійне користування, а тому і не потребує вилучення для суспільних потреб відповідно до положень частини 1 статті 149 Земельного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Також суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову про визнання дій головного спеціаліста відділу земельних відносин та екології Верховинської селищної ради протиправними , оскільки позивачами не доведено протиправності дій цієї посадової особи 28.01.2021 під час обстеження (у складі комісії) земельної ділянки .

Враховуючи, що оскаржувані рішення та дії відповідачів не порушують прав позивачів, відсутні й підстави для задоволення похідних позовних вимог про стягнення моральної шкоди згідно статті 1167 Цивільного кодексу України.

Безпідставними є доводи апелянтів про неповноту дослідження судом першої інстанції доводів позивачів щодо неналежного розгляду відповідачем звернень ОСОБА_2 , оскільки зазначене не стосується предмета доказування у даній справі.

Щодо не призначення судом першої інстанції судових експертиз, апеляційний суд зазначає, що відповідних обґрунтованих клопотань про це позивачі не заявляли, і, оскільки з матеріалів справи не випливала потреба у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, суд вирішив спір на підставі наявних у справі доказів.

Також слід зазначити, що особливості провадження у справах про оскарження нормативно- правових актів органів місцевого самоврядування передбачено статтею 264 КАС України.

Так частиною 4 цієї статті встановлено, що у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов`язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

Оголошення повинно містити вимоги позивача щодо оскаржуваного акта, реквізити нормативно-правового акта, дату, час і місце судового розгляду адміністративної справи.

Оголошення має бути опубліковано не пізніш як за сім днів до підготовчого засідання, а у випадку, визначеному частиною десятою цієї статті, - у строк, визначений судом.

Якщо оголошення опубліковано своєчасно, вважається, що всі заінтересовані особи належним чином повідомлені про судовий розгляд справи. Скарги на судові рішення в цій справі заінтересованих осіб, якщо вони не брали участі у справі, залишаються без розгляду.

Доводи апелянта про неправильну форму публікації у засобах масової інформації про наявність судового спору про визнання недійсним та скасування рішення 25 сесії Верховинської селищної ради сьомого демократичного скликання від 12 лютого 2019 року №202-25/2019 «Про затвердження Генерального плану смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області» апеляційний суд відхиляє, адже її зміст відповідає частині 5 статті 264 КАС України і відображує зміст позовних вимог на момент відкриття провадження.

Апеляційний суд також наголошує, що доводи апелянтів про порушення процесу проведення судового засідання судом першої інстанції знайшли своє підтвердження в частині не проведення під час слухання справи судових дебатів, але таке порушення не можна визнати істотним з огляду на висловлення учасниками справи своєї позиції щодо спору. Отже, таке не призвело до неправильного вирішення спору.

Згідно частини 3 статті 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;

3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Зазначені апелянтами процесуальні порушення, в тому числі щодо порушення строків розгляду справи, не тягнуть скасування судового рішення, оскільки не передбачені вказаною вище нормою і не вплинули на правильність вирішення судового спору.

Також апеляційний суд зазначає, що апелянти не навели доказів неможливості участі у розгляді справи судді Главача І.А. та наявності підстав для його відводу у відповідності до статті 36 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 06.04.2022 у зв`язку з тимчасовою відсутністю головуючого судді Большакової О.О.