Справа № 160/734/21
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2022-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2022 року м. Дніпросправа № 160/734/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Семененка Я.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу в м. Дніпрі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року (суддя суду 1 інстанції Турлакова Н.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 25.01.1993 по 05.06.1993, з 27.04.1995 по 31.08.1995 та період виплати допомоги по безробіттю з 20.06.2016 по 16.03.2017; у зарахуванні до пільгового страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком за Списком № 1, період навчання з 01.09.1993 до 20.06.1994 у професійно-технічному училищі № 32 Кривого Рогу за професією Збагачувальник широкого профілю; у призначенні пенсії за віком за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 25.01.1993 по 05.06.1993, з 27.04.1995 по 31.08.1995 та період виплати допомоги по безробіттю з 20.06.2016 по 16.03.2017; зарахувати до пільгового страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком за Списком № 1, період навчання позивача з 01.09.1993 до 20.06.1994 у професійно-технічному училищі № 32 Кривого Рогу за професією Збагачувальник широкого профілю;

- повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 листопада 2020 року про призначення пенсії за віком за Списком №1 відповідно до п. а ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року;

- з 13 листопада 2020 року призначити, нарахувати та виплати ОСОБА_1 пенсію за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1 -р/2020 від 23.01.2020 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що досягнувши 45-річного віку, позивач 13.11.2020 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». У зазначеній заяві позивач посилалась на те, що набуття нею права на призначення за віком на пільгових умовах підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020. Однак, відповідач прийняв рішення, оформлене листом від 08.12.2020, яким відмовив в призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку (50 років), посилаючись на пункт 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким, зокрема, підвищено вік виходу на пенсію на пільгових умовах на 5 років. Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Щодо зарахування спірних періодів позивача до загального страхового стажу та пільгового страхового стажу, позивач зазначила, що записи в трудовій книжці містять усі необхідні відомості щодо прийому, переведення та звільнення позивача з роботи, як цього вимагає чинне законодавство, що дають право на їх зарахування.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 25.01.1993 по 05.06.1993, з 27.04.1995 по 31.08.1995 та період виплати допомоги по безробіттю з 20.06.2016 по 16.03.2017; у зарахуванні до пільгового страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком за Списком № 1, період навчання з 01.09.1993 до 20.06.1994 у професійно-технічному училищі № 32 Кривого Рогу за професією Збагачувальник широкого профілю; у призначенні пенсії за віком за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 25.01.1993 по 05.06.1993, з 27.04.1995 по 31.08.1995 та період виплати допомоги по безробіттю з 20.06.2016 по 16.03.2017; зарахувати до пільгового страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком за Списком № 1, період навчання позивача з 01.09.1993 до 20.06.1994 у професійно-технічному училищі № 32 Кривого Рогу за професією Збагачувальник широкого профілю .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.11.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту а частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду по даній справі.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду в частині зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 13.11.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду по даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із недосягненням останньою пенсійного віку на дату звернення. За позицією відповідача зміна умов і норм загальнообов`язкового пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач зазначив, що саме Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено регулювання відносин, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Також зазначив, що позивач матиме право на призначення пенсії на пільгових умовах після досягнення віку 50 років. Таким чином, на думку відповідача, положення статті 114 Закону №1058-IV є чинними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а відповідно до положень Закону №1058-IV, норми Закону «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII застосовуються лише в частині визначення права на пенсію за вислугу років.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, з урахуванням висновків постанови Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20 (провадження № 11-209заі21), колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 08.02.1993 має загальний трудовий стаж 23 роки 04 місяці 18 днів, з них стаж роботи за Списком №1 складає 15 років 04 місяці 26 днів.

Факт роботи позивача на роботах згідно Списку №1 за період з 09.09.1994 по 06.04.2016 підтверджується, довідкою виданою ПАТ «Північного ГЗК» №83 від 10.02.2020, стаж роботи, що зараховується до пільгового стажу за Списком №1 складає 15 років 04 місяці 26 днів.

13.11.2020 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

На момент звернення позивачу виповнилося 46 років.

За результатами розгляду заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення оформлене листом від 08.12.2020 №0400-010303-8/117164 про відмову в призначенні пенсії.

Зазначена відмова мотивована тим, що ОСОБА_1 не набула віку 50 років, передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV, після досягнення якого їй можливо призначити пенсію на пільгових умовах за Списком №1. Також зазначено, що відповідно до наданих документів загальний стаж роботи на дату звернення становить 21 рік 10 місяців 13 днів, з яких по Списку №1 - 14 років 7 місяців 5 днів. Право на призначення пенсії за віком по Списку №1 відсутнє, так як вік на дату звернення за пенсією становить 45 років 11 місяців.

Судом також встановлено, що відповідачем зараховано періоди роботи позивача:

з 09.09.1994 до 06.02.1995 - машиністом конвеєра на транспортуванні гарячих обкотишів дільниці випалювання і огрудкування обкотишів цеху випалювання і огрудкування №2 Північного державного гірничо-збагачувального комбінату;

з 23.10.2001 до 06.04.2016 - машиністом конвеєра 3, 4 розряду технологічної служби дробильної фабрики № 1 ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат».

Крім того, до загального трудового стажу позивача зараховано час догляду за пенсіонером у період з 06.09.2018 по 31.10.2020.

Пенсійним органом не зараховано до загального трудового стажу періоди роботи позивача з 25.01.1993 по 05.06.1993; з 27.04.1995 по 31.08.1995, період виплати допомоги по безробіттю з 20.06.2016 по 16.03.2017 та період навчання з 01.09.1993 до 20.06.1994 у професійно-технічному училищі № 32 м. Кривого Рогу.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії на пільгових умовах та з не зарахуванням до загального трудового стажу спірних періодів, позивач звернулася до суду із цим позовом.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання повторно розглянути заяву позивача, тому судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду першої інстанції, на предмет його законності та обґрунтованості, в частині зазначеної позовної вимоги.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Законом №2148-VIII від 03.10.2017, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року.

Вказана норма застосовується з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Відносно позивача, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та 49 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Як слідує з матеріалів справи, на момент звернення позивача до пенсійного органу (13.11.2020) про призначення пенсії, позивач досягла віку у 45 років, мала стаж роботи за Списком № 1 - 15 років 04 місяці 26 днів, загальний страховий стаж 23 роки 04 місяці 18 днів, при цьому, факт наявності необхідного стажу для призначення пільгової пенсії відповідачем не заперечується.

Отже, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлена листом від 08.12.2020 №0400-010303-8/117164, в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла віку 45 років, мала відповідний страховий стаж 23 роки 4 місяці 18 днів та пільговий стаж 15 років 4 місяці 26 днів, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 50-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням віку з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо необхідності застосування у спірних правовідносинах положень Закону № 1058-IV як такого, що є пріоритетним над іншими Законами України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, слід зауважити, що Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.

Також апеляційний суд не погоджується з твердженням скаржника, що положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті.

За висновком з цього приводу, який викладений в постанові від 03 листопада 2021 року, ухваленій за наслідками розгляду зразкової справи № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення в частині оскаржуваних позовних вимог з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя Я.В. Семененко