Справа № 580/4759/21
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 580/4759/21

адміністративне провадження № К/990/5592/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів - Шишова О. О., Яковенка М. М.,

перевіривши касаційну скаргу Державної податкової служби України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі №580/4759/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакудас-Агро» до Головного управління ДПС у Черкаській області, Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії, -

у с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лакудас-Агро» (далі - Позивач, ТОВ «Лакудас-Агро») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - Відповідач-1, ГУ ДПС у Черкаській області), Державної податкової служби України (далі - Відповідач-2, ДПС України) про: - визнання протиправною бездіяльності Відповідача-1 щодо неповернення Позивачу з бюджету помилково сплачених коштів в сумі 150000,00 грн згідно з платіжним дорученням від 13 квітня 2021 року №45; - зобов`язання Відповідача-2 підготувати та подати відповідному органу ДКС України висновок (реєстр) про повернення Позивачу з бюджету помилково сплачених коштів в сумі 150000,00 грн згідно з платіжним дорученням від 13 квітня 2021 року №45.

Позов мотивовано тим, що позивач здійснив платіж юридичній особі ФГ «Нива-17» в сумі 150000,00 грн, однак при оформленні платіжного доручення ці кошти помилково зараховані на електронний рахунок ФГ «Нива-17» з ПДВ (ел адм подат). При цьому, призначення платежу в платіжному дорученні зазначено за пшеницю. На звернення до ФГ «Нива-17» щодо повернення даних коштів, позивачу повідомлено, що товариства самостійно не можуть цього зробити, оскільки не вони є розпорядниками електронних рахунків.

На звернення позивача до податкового органу із заявою про повернення помилково сплачених коштів, повідомлено, що питання повернення коштів регулюється 200-1 Податкового кодексу України, тобто повернення коштів з електронного рахунку платника, а оскільки рахунки, на які зараховані кошти відкриті в СЕА ПДВ по суб`єкту господарювання ФГ «Нива-17» відмовлену у їх поверненні.

Позивач стверджує, що відсутній механізм повернення вищевказаних коштів, так як вони зараховані на рахунок ПДВ іншої юридичної особи, а ФГ «Нива-17» не в змозі їх повернути, оскільки кошти не збільшили ліміт ПДВ. Тобто не надійшли в розпорядження ФГ «Нива-17».

Вказане порушує вимоги ст.1 Конвенції, що передбачає заборону позбавлення власності не інакше, як в інтересах суспільства.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції, Державна податкова служба України звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пунктів 6, 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є: справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на обставини, встановлені судовими рішеннями, предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення контролюючого органу, на підставі якого може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (150000,00 грн < 227000,00 грн).

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, ця адміністративна справа підпадає під критерій, встановлений пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення справи незначної складності.

Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності, а тому, розглядаючи цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, судом не було порушено норм процесуального права.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Державної податкової служби України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі №580/4759/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакудас-Агро» до Головного управління ДПС у Черкаській області, Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді О. О. Шишов

М. М. Яковенко