Справа № 446/1505/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 446/1505/18 пров. № А/857/30/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

за участі секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

представник прокуратури: не з`явився

позивач: не з`явився

представник відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 446/1505/18 за адміністративним позовом Заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого на здійснення функцій держави Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Костецький Н.В.,

час ухвалення рішення 11 год. 59 хв.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 06.12.2021,-

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся Заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого на здійснення функцій держави Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі в розмірі 218144,09 грн..

Рішенням Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 13.06.2019 у справі № 446/1505/18 позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 15.02.2021 у справі № 446/1505/18 рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 13.06.2019 у справі № 446/1505/18 скасовано, провадження у справі закрито.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року позов Заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого на здійснення функцій держави Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (вул. Героїв Майдану, 32, м. Львів, ) витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного в розмірі 204 812,39 грн..

З рішенням суду першої інстанції не погодився апелянт ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою в якій зазначає про необґрунтованість та незаконність судового рішення. Апелянт вказує про те, що на період навчання та розірвання контракту він мав статус учасника бойових дій, а значить на відповідача поширювались гарантії щодо надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у вигляді повної або часткової оплати за навчання з рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Вважає, що суд першої інстанції при вирішенні справи та прийнятті оскарженого рішення порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини справи та не надав належної оцінки доказам у справі. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Львівська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону завернулась з клопотанням про неможливість забезпечити участь прокурора в судовому засіданні.

Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного подала відзив на апеляційну скаргу від 14.03.2022 року в якому доводить про надуманість доводів викладених в апеляційній скарзі, просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Наказом начальника від 26.07.2016 №52-КС (по особовому складу) ОСОБА_1 був зарахованим на перший курс навчання до НАСВ ім. гетьмана П. Сагайдачного.

Наказом начальника від 05.08.2016 №183 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу НАСВ ім. гетьмана П. Сагайдачного та на котлове забезпечення - 05.08.2016.

Між Міністерством оборони України в особі начальника НАСВ ім. гетьмана П. Сагайдачного та солдатом ОСОБА_1 05.08.2016 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України.

За умовами контракту ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

Солдатом ОСОБА_1 , подано рапорт про відрахування його з числа курсантів НАСВ ім. гетьмана П. Сагайдачного у зв`язку із небажанням продовжувати навчання, зазначив про зобов`язання відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням.

Наказом начальника НАСВ ім. гетьмана П. Сагайдачного від 11.05.2018 №44-КС (по особовому складу) із солдатом ОСОБА_1 розірвано контракт через небажання продовжувати навчання.

Наказом начальника від 11.05.2018 №115 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу НАСВ ім. гетьмана П. Сагайдачного та знято з усіх видів забезпечення. Також ОСОБА_1 зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії в сумі 218 144,09 грн..

Матеріали справи підтверджують про те, що навчальним закладом ім. гетьмана П. Сагайдачного складено та вручено ОСОБА_1 довідку-розрахунок № 1105 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Національній академії в сумі 218 144,09 грн..

Вказана сума складається із: грошового забезпечення 165 606,84 грн, продовольчого забезпечення 36864,84 грн, медичного забезпечення 264,90 грн, спожиті комунальні послуги та енергоносії 154 07,51 грн..

Станом на 26.07.2021 за відповідачем рахувалась заборгованість в сумі 204 812,39 грн, з врахуванням часткового добровільного відшкодування коштів, що підтверджено довідкою НАСВ ім. гетьмана П. Сагайдачного від 26.07.2021 №634.

З`ясовуючи підстави звернення з позовом та умови покладення відповідальності щодо відшкодування витрат пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги академії суд першої інстанції виходив з того, що позивач має обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у військовому навчальному закладі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж» , «з» пункту 2 частини пятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу визначено Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженим постановою КМУ №964 від 12 липня 2006 року (далі - Порядок №964).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку №964 витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Згідно з пунктом 3 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

На виконання пункту 3 Порядку №964 видано наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534, яким затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Наказ №419/831/240/605/537/219/534).

За приписами пункту 4 Порядку №964 розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Відповідно до пункту 7 Порядку №964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Пунктом 8 Порядку №964 передбачено, що сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даної справи є правомірність стягнення витрат, пов`язаних з утриманням курсанта. Вказана сума складається із: грошового забезпечення 165 606,84 грн, продовольчого забезпечення 36864,84 грн, медичного забезпечення 264,90 грн, спожиті комунальні послуги та енергоносії 154 07,51 грн..

Станом на 26.07.2021 за відповідачем рахувалась заборгованість в сумі 204 812,39 грн, з врахуванням часткового добровільного відшкодування коштів, що підтверджено довідкою НАСВ ім. гетьмана П. Сагайдачного від 26.07.2021 №634.

Щодо користування відповідачем як учасником бойових дій, пільгою щодо безкоштовного навчання у вищому навчальному закладі, колегія суддів зазначає наступне.

Кабінетом Міністрів України затверджено постанову від 23 листопада 2016 року № 975 «Про надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти» , відповідно до пунктів 4, якого визначено, що державна цільова підтримка надається особам, зазначеним у пункті 1 цих Порядку та умов, у вигляді повної оплати навчання для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти за певним освітньо-кваліфікаційним рівнем (рівнем вищої освіти) за рахунок коштів загального фонду державного або місцевих бюджетів - у разі зарахування на місця державного (регіонального) замовлення відповідно до умов та правил прийому (з урахуванням квот, установлених відповідно до законодавства).

Для отримання державної цільової підтримки особи, зазначені у пункті 1 цих Порядку та умов, подають особисто на ім`я керівника відповідного закладу професійної (професійно-технічної), фахової передвищої або вищої освіти заяву, складену в довільній формі, із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на які особи претендують. До заяви додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, зазначених у пункті 7 цих Порядку та умов.

У разі коли особа, яка претендує на отримання державної цільової підтримки, передбаченої підпунктом 2 пункту 3 цих Порядку та умов, є неповнолітньою, заява подається особою, яка в установленому законом порядку представляє її інтереси.

Державна цільова підтримка певного виду надається за рішенням керівника закладу освіти.

Державна цільова підтримка, передбачена підпунктом 3 пункту 3 цих Порядку та умов у частині повноважень державного (регіонального) замовника, надається за його рішенням.

Судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутнє рішення керівника закладу освіти про надання державної цільової підтримки.

При укладенні Контракту та зарахуванні на перший курс навчання до Військової Академії, відповідач не подавав заяви із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на яку особа претендувала. Відтак, відповідач не виявив бажання реалізувати дану пільгу при укладенні Контракту.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч.4 ст.229,ч. 3 ст. 243, ст.ст. 139, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року у справі №446/1505/18 без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 05 квітня 2022 року.