Справа № 380/20954/21
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1, ВЧ НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 2, ВЧ НОМЕР_3 ), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у травні 2013 року, у серпні 2014 року, у лютому 2015 року, у березні 2016 року, у липні 2017 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у травні 2013 року, у серпні 2014 року, у лютому 2015 року, у березні 2016 року, у липні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку з переїздом на нове місце служби у листопаді 2013 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 підйомну допомогу у зв`язку з переїздом на нове місце служби у листопаді 2013 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 01.08.2014 у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою ОСОБА_1 з діями Військової частини НОМЕР_1 , щодо не включення до грошового забезпечення щомісячної винагороди, як розрахункової величини для виплати грошової допомоги на оздоровлення та не виплати підйомної допомоги. Зазначає, що відповідно до ст. 15 Закону №2011 держава гарантує, що розмір одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовця буде обраховуватися з розміру його «місячного грошового забезпечення». Включення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення до розміру грошового забезпечення також передбачено і ч. 3 ст. 43 вказаного Закону. Вказує. що щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена постановою Кабінету Міністрів України №889, та, як вбачається з копій особистих карток грошового забезпечення за 2013 2018 роки, виплачувалася ОСОБА_1 щомісячно упродовж 2013-2018 років, тобто мала постійний характер, а тому, в силу положень ст. 9 Закону № 2011, повинна була включатися до розрахунку матеріальної допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги.

Також позивач звертає увагу суду, що станом на 01.08.2014 безперервна календарна вислуга років військової служби ОСОБА_1 становила 20 років. Однак вважає, що в серпні 2014 виплату одноразового додаткового виду грошового забезпечення - винагороди за тривалість 20 річної безперервної військової служби йому було виплачено у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру, замість визначених законодавством 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням.

Спрощене позовне провадження у справі суд відкрив ухвалою від 29.11.2021.

Відповідачі з позовом не погоджуються з підстав викладених у відзивах.

ВЧ НОМЕР_2 зазначила, що станом на час виникнення спірних правовідносин всі нарахування і виплата грошового забезпечення військовослужбовців, які проходили військову службу у ВЧ НОМЕР_1 здійснювалися виключно нею, і з 01.01.2020 лише виплата грошового забезпечення здійснюється ВЧ НОМЕР_2 . Таким чином вважає безпідставними позовні вимоги про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії, які пред`явлені ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_2 . Саме ВЧ НОМЕР_1 як розпорядник бюджетних коштів здійснювала нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу в період з травня 2013 року по 11.07.2018. Таким чином ВЧ НОМЕР_2 не виконувала жодних зобов`язань перед позивачем за період його служби в оперативному командуванні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та оперативному командуванні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ВЧ НОМЕР_1 ).

ВЧ НОМЕР_1 вказує, що на момент нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2013-2017 роки була чинною Інструкція №260, яка передбачала одноразові додаткові види грошового забезпечення до яких відноситься допомога на оздоровлення. Натомість відповідно до Інструкцій №№595 та 550, які видані на виконання Постанови №889, щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Вказане стосується і розміру підйомної допомоги.

Щодо нарахування та виплати винагороди за 20 років безперервної служби у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених станом на 01.08.2014, відповідач зазначив наступне. Оскільки винагорода за тривалість безперервної військової служби не входила до складу щомісячних виплат військовослужбовцям, а відносилась до одноразових виплат, позивачу, як і іншим військовослужбовцям, вона була виплачена в обсязі 50% від розміру встановленого додатком 25 Постанови №1294 (з урахуванням п. 7 зазначеної Постанови)

Позивач надав відповідь на відзив. Вказує, що як для одноразової грошової допомоги при звільненні, так і для допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги розрахунковою величиною є місячне грошове забезпечення, до складу якого має включатися спірна щомісячна додаткова грошова винагорода. До спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Постанови №889, а не Інструкцій №№260, 295, відтак щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення. Аналогічні правові висновки, щодо застосування норм права сформував Верховний Суд.

Що стосується виплати додаткових видів грошового забезпечення у розмірі 50% від законодавчо визначеного, позивач зазначає, що виплату визначених згідно з додатками 25-28 Постанови №1294 додаткових видів грошового забезпечення відповідач мав проводити лише до упорядкування вказаних виплат, що прямо передбачено п. 7 цієї Постанови. Отже з часу затвердження Інструкції №260 підстави для застосування норм п. 7 Постанови №1294 відсутні.

Суд на підставі позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, а також долучених письмових доказів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 14.06.2019 №220 підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 02.09.2019 №232 виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення з 02.09.2019.

Представник позивача звертався до відповідача із запитами стосовно надання інформації про грошове забезпечення ОСОБА_1 в період проходження ним військової служби.

Суд враховує. що рішенням командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19.12.2019 №39140 Військова частина НОМЕР_1 з 01.01.2020 виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів Командування сухопутних військ Збройних Сил України та зарахована на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_2 .

З особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 видно, що йому виплачено грошову допомогу на оздоровлення в травні 2013 року у розмірі 3498,75 грн., в серпні 2014 року у розмірі 3784,13 грн., в лютому 2015 року у розмірі 3784,13 грн., в березні та вересні 2016 року у розмірі 7333,63 грн., в липні 2017 року у розмірі 7333,63 грн.

Також за вказаний період ОСОБА_1 щомісячно виплачувалася додаткова грошова винагорода передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, розмір якої у травні 2013 року становив 706,95 грн., у серпні 2014 року становив 2213,10 грн., у лютому 2015 року становив 2270,48 грн., у березні 2016 року становив 4400,18 грн., у липні 2017 року становив 4400,18 грн.

У наданих документах відсутня інформація про виплату Військовою частиною НОМЕР_1 підйомної допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з переїздом на нове місце служби в листопаді 2013 року.

Вказані обставини відповідачами не спростовуються.

Позивач вважає, що щомісячну додаткову грошову винагороду при здійсненні розрахунку та виплаті грошової допомоги на оздоровлення до розрахунку місячного грошового забезпечення не включено протиправно.

Крім цього ОСОБА_2 вважає протиправною невиплату йому підйомної допомоги.

Відповідно до послужного списку ОСОБА_1 призваний на військову службу із 01.08.1994 яку проходив безперервно до дати виключення із списків особового складу згідно наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 02.09.2019 №232. Станом на 01.08.2014 безперервна календарна вислуга років військової служби ОСОБА_1 становила 20 років.

Відомості особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2014 рік, містять інформацію про виплату йому в серпні 2014 одноразового додаткового виду грошового забезпечення - винагороди за тривалість 20 річної безперервної військової служби у розмірі 50% від встановленого розміру. Натомість позивач вважає, що вказана допомога мала бути виплачена йому у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням.

З огляду на вказане, ОСОБА_1 за захистом своїх порушених прав звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII; в редакції, чинній на час звільнення позивача із служби).

Згідно з п. 3 ст. 9-1 Закону №2011 при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Порядок виплати вказаної підйомної допомоги визначався Інструкцією про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністерства оборони України від №370 від 22.10.2001.

Відповідно до п. 1 вказаної вище інструкції, особам офіцерського складу, прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу* зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Судом з особистих карток грошового забезпечення з`ясовано що інформація про виплату позивачу підйомної допомоги у зв`язку з переїздом на інше місце служби в листопаді 2013 року відсутня. При цьому факт не виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги не спростовується відповідачами.

З огляду на зазначене та на те, що виплата підйомної допомоги чітко передбачена законодавством, бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку з переїздом на нове місце служби у листопаді 2013 року є протиправною.

Крім того суд враховує таке.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 10-1 Закону №2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Враховуючи викладене Постановою №889 передбачено виплату вказаним у ній категоріям військовослужбовців, щомісячної додаткової грошової винагороди, яка має постійний щомісячний характер та у відповідності до положень п. 2 ст. 9 Закону №2011-XII включається до складу грошового забезпечення даних осіб.

При цьому, суд зазначає, що щомісячна винагорода відповідає ознакам додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №802/955/17, від 16 травня 2019 року у справі №826/11679/17, від 31 липня 2019 року у справі № 826/3398/17, від 16 грудня 2019 року у справі №825/812/17, від 19 вересня 2019 року у справі №826/14564/17, від 19 лютого 2020 року у справі №822/2741/17, від 21 квітня 2021 року у справі №380/2427/20, від 28 травня 2021 року у справі №400/1955/20.

Судом з матеріалів справи з`ясовано, що позивачу щомісячно виплачувалася щомісячна додаткова винагорода, передбачена Постановою №889 /арк. спр. 32-38/.

Таким чином, у даному випадку, щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється підйомна допомога та допомога на оздоровлення.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у травні 2013 року, у серпні 2014 року, у лютому 2015 року, у березні 2016 року, у липні 2017 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

З урахуванням вказаного, як наслідок для ефективного захисту прав позивача суд висновує необхідність зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення у травні 2013 року, у серпні 2014 року, у лютому 2015 року, у березні 2016 року, у липні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 та з урахуванням виплачених сум.

Крім того оскільки суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку з переїздом на нове місце служби у листопаді 2013 року, з урахуванням вищевикладених приписів законодавства слід зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити таку допомогу з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Щодо інших вимог ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Пунктом 7 Постанови №1294 впередбачено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50% установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу у високомобільних десантних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Додатком 25 до Постанови №1294 встановлено такий одноразовий додатковий вид грошового забезпечення як винагорода за тривалість безперервної військової служби залежно від тривалості безперервної календарної військової служби: 1 посадовий оклад і оклад за військовим званням за 15 років, 1,5 посадових оклади і оклади за військовим званням за 20 років, 2 посадових оклади і оклади за військовим званням за 25 років, 2,5 посадових оклади і оклади за військовим званням за 30 років, 3 за 35 років і кожні наступні 5 років.

На виконання вказаної постанови наказом Міністра оборони України 11.06.2008 №260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, згідно з пунктом 32.1. розділу XXXII якої, винагорода виплачується за місцем штатної служби за наказом командира (начальника) військової частини за 15 річний строк безперервної календарної вислуги військової служби у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням, за 20 річний строк безперервної календарної вислуги військової служби у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, за 25 річний строк безперервної календарної вислуги військової служби у розмірі 2 посадових окладів та окладів за військовим званням.

З послужного списку позивача судом з`ясовано, що він призваний на військову службу із 01.08.1994 та проходив її безперервно до дати виключення із списків особового складу згідно наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 02.09.2019 №232. Отже, станом на 01.08.2014 безперервна календарна вислуга років військової служби ОСОБА_1 становила 20 років /арк. спр. 13, 14/.

З відомостей особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 , який перебував на забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 , видно що у серпні 2014 року розмір його посадового окладу становив 1145,00 грн., а розмір окладу за військовим званням 130,00 грн.

Відомості особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2014 рік, містять інформацію про виплату в серпні 2014 року винагороди за тривалість 20 річної безперервної військової служби у 50% від встановленого законодавством розмірі, замість визначених законодавством 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням, що є вдвічі меншим, ніж нормативно встановлений розмір такої винагороди /арк. спр.32/.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачу протиправно нараховано та виплачено винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби у розмірі 50% від встановленого законодавством, замість визначених законодавством 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням.

Враховуючи зазначене належним способом захисту є зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 перерахувати і виплатити позивачу винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 01.08.2014 у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, з урахуванням виплачених сум.

Окремо суд повторно звертає увагу на спосіб захисту обраний при прийнятті рішення та наголошує, що рішенням командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19.12.2019 №39140 Військова частина НОМЕР_1 з 01.01.2020 виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів Командування сухопутних військ Збройних Сил України та зарахована на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з вимогами ст. 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Щодо судового збору, то оскільки позивач звільнений від сплати судового збору такий відповідно до ст. 139 КАС України з відповідача не стягується.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у травні 2013 року, у серпні 2014 року, у лютому 2015 року, у березні 2016 року, у липні 2017 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) допомогу на оздоровлення у травні 2013 року, у серпні 2014 року, у лютому 2015 року, у березні 2016 року, у липні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 та з урахуванням виплачених сум.

4. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку з переїздом на нове місце служби у листопаді 2013 року.

5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) підйомну допомогу у зв`язку з переїздом на нове місце служби у листопаді 2013 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

6. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру.

7. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) перерахувати і виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 01.08.2014 у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, з урахуванням виплачених сум.

8. Судовий збір не стягувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців О.Р.