Справа № 380/1827/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/1827/22 пров. № А/857/5707/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.В.,

з участю секретаря судових засідань Смолинця А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі за її позовом до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Брильовський Р.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 14 лютого 2022 року,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. (далі Приватний виконавець) зупинити стягнення за виконавчим написом нотаріуса від 07 жовтня 2021 року, зареєстрованому в реєстрі за № 33823 у виконавчому провадженні № 67372312.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 380/1827/22 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду даної справи судом встановлено, що 29 грудня 2021 року Приватним виконавцем прийнято постанову про зупинення вчинення виконавчих дій. При цьому твердження позивача про те, що стягнення з заробітної плати ОСОБА_1 не зупинялось є голослівним та не підтверджується жодними доказами. Тому суд погодився з твердженням відповідача про відсутність факту порушення відповідачем законних прав позивача у спірних правовідносинах та прийшов до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_1 , яка просив таке скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом не з`ясовано предмет позову, оскільки позивач оскаржує не постанову про зупинення виконавчого провадження, а незупинення відповідачем стягнення із заробітної плати боржника. При цьому зазначає, що Приватний виконавець має зупинити стягнення із заробітної плати ОСОБА_1 , оскільки жодних дій з цього приводу відповідачем не вчинено.

Представник позивача у ході апеляційного розгляду підтримав подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги.

Приватний виконавець належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, на виконанні у Приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 67372312 з примусового виконання виконавчого напису № 33823, виданого 07 жовтня 2021, року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» 10250,15 грн боргу.

04 листопада 2021 року відповідачем винесено постанову про відкриття даного виконавчого провадження.

10 листопада 2021 року Приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Стягнення по виконавчому документу звернено на заробітну плату позивачки, яка працює в ТОВ «Сапсан-еліт» м. Дрогобич.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 8 грудня 2021 року у справі № 453/1729/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Росвен Інвест Україна» про визнання виконавчого напису № 33823, виданого 07 жовтня 2021 року, таким, що не підлягає виконанню, задоволено заяву позивачки про забезпечення позову та зупинено стягнення за цим виконавчим написом.

На виконання вказаної ухвали суду 29 грудня 2021 року Приватним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.

Вважаючи, що відповідач не вчинив жодних дій по зупиненню стягнення у виконавчому провадженні № 67372312, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина 1 статті 5 зазначеного Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Як передбачено частиною 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець згідно зі статтею 26 Закону № 1404-VIII розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Як встановлено судом, 04 листопада 2021 року Приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67372312 та 10 листопада 2021 року постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 8 грудня 2021 року у справі № 453/1729/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Росвен Інвест Україна», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. про визнання виконавчого напису № 33823, виданого 07 жовтня 2021 року, таким, що не підлягає виконанню задоволено заяву позивачки про забезпечення позову та зупинено стягнення за даним виконавчим написом.

Як передбачено частиною 2 статті 34 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

На виконання вказаної ухвали суду 29 грудня 2021 року Приватним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій до винесення рішення у справі.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження позивачки про те, що відповідачем не вчинялось жодних дій по зупиненню стягнення у виконавчому провадженні № 67372312 є безпідставними.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до приписів частини 5 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

За правилами частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно із частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом із тим, подана до суду першої інстанції позовна заява не містить вимог про визнання протиправним рішення, дії або бездіяльності Приватного виконавця, а зобов`язання відповідача вчинити певні дії або відмовитися від їх вчинення за своєю правовою природою є способом захисту порушеного права і не може бути самостійною позовною вимогою.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 268, 272, 287, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 380/1827/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 06 квітня 2022 року.