Справа № 120/356/22-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2022-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 квітня 2022 р. Справа № 120/356/22-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Липовецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись в суд з адміністративним позовом до Липовецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю відмов позивачам у наданні дозволів на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради, за межами с. Ясенки (Липовецької територіальної громади) Вінницького району Вінницької області. З підстав того, що право власності на земельні ділянки перебувають в стадії оформлення іншими особами.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, яким заперечує щодо заявлених позовних вимог. Зауважує, що рішеннями Липовецької міської ради 8 скликання, позивачам відмовлено у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою з підстав того, що на бажані для них земельні ділянки право власності перебуває в стадії оформлення іншими особами.

Тому, на думку відповідача у нього були усі підстави для відмови позивачам у наданні дозволів на розробку технічної документації.

Представником позивачів надано відповідь на відзив, зі змісту якої слідує, що інформації (доказів) щодо повідомлення Липовецьку міську раду про отримання дозволів особами, яким вони надані, не має. А тому, твердження відповідача, що бажані для позивачів земельні ділянки на які особам надані дозволи є передчасними.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачі звернулись до Липовецької міської ради із клопотаннями про наданні дозволів на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради, за межами с. Ясенки (Липовецької територіальної громади) Вінницького району Вінницької області.

Рішенням Липовецької міської ради № 602 від 18.11.2021 року, за результатом розгляду клопотань позивачів відмовлено у наданні дозволів на розробку технічної документації за кадастровими номерами :09:000:2146 площею 1,6237 га; :09:000:2168 площею 1,6237 га; :09:000:2167 площею 1,6237 га; :09:000:2166 площею 1,6237 га, для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з тим, що право власності на земельні ділянки перебувають в стадії оформлення іншими особами.

Не погоджуючись з такими відмовами органу місцевого самоврядування, позивачі звернулися до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, вказаним у заявах по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частинами першою та другою статті 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною п`ятою статті 116 ЗК України зазначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частини друга третя статті 116 ЗК України).

За змістом пункту "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою цієї статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд зауважує, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме, відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, зазначеним у Земельному кодексі Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відмови позивачів у наданні дозволів на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, що оформлені рішенням 24 сесії Липовецької міської ради 8 скликання від 18.11.2021 року № 602 (пункти 97, 98, 100, 102), обґрунтовано тим, що право власності на земельні ділянки перебувають в стадії оформлення іншими особами.

Втім, така підстава для відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є необґрунтованою та не передбачена приписами частини сьомої статті 118 ЗК України.

Згідно із приписами статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 ЗК України.

Аналіз положень статей 116, 118 ЗК України дає підстави стверджувати, що правові наслідки отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є тотожними наслідкам передачі вказаної земельної ділянки у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Також слід наголосити, що згідно даних Державного земельного кадастру інформація про зареєстроване право власності або користування щодо спірних земельних ділянок відсутні.

Окремо суд акцентує увагу, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Відповідно до п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Відповідно до п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до п. 49-54 порядку.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При цьому, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували існування оформленого права власності третіх осіб на обрані позивачами земельні ділянки.

Тому, посилання представника відповідача, на лист головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 16.06.2021 року № 18-2-0.331-5755/2-21, яким надано перелік прийнятих наказів в період з 2019-200 роки "Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою" на території Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області, як на підставу, що на бажані для позивачів земельні ділянки надано дозволи на виготовлення проектів землеустрою іншим особам, не може слугувати достатньою підставою для відмови у задоволені клопотань позивачів.

Суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати рішення 24 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 18.11.2021 року № 602, в частині відмови позивачам у наданні дозволів на розроблення технічної документації.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача надання позивачам дозволи на розробку технічної документації із землеустрою, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Виходячи із обставин цієї справи, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача надати позивачам дозволи на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради, за межами с. Ясенки (Липовецької територіальної громади) Вінницького району Вінницької області.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України.

Що стосується відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно визначення, наведеного у статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до положень статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як встановлено з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачам на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 10.01.2022 року.

При цьому, суд враховує, що представник позивача, в порушення частини 4 статті 134 КАС, не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат.

Відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Крім того, будь яких інших доказів на підтвердження витрат на надання правової допомоги представником позивача до позовної заяви надано не було.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З огляду на вищенаведене, представником позивача не доведено реальність понесення судових витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим такі витрати відшкодуванню не підлягають.

Такої ж правової позиції дотримується Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 28.02.2022 року у справі № 120/8965/21.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ідент.номер НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , ідент.номер НОМЕР_4 ) до Липовецької міської ради (вул. Героїв Майдану, 4, м. Липовець, Вінницька область, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 97 рішення 24 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 18.11.2021 року № 602, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради, за межами с. Ясенки (Липовецької територіальної громади) Вінницького району Вінницької області.

Визнати протиправним та скасувати пункт 98 рішення 24 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 18.11.2021 року № 602, яким відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1,6237 га для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради, за межами с. Ясенки (Липовецької територіальної громади) Вінницького району Вінницької області.

Визнати протиправним та скасувати пункт 100 рішення 24 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 18.11.2021 року №602, яким відмовлено ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1,6237 га для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради, за межами с. Ясенки (Липовецької територіальної громади) Вінницького району Вінницької області.

Визнати протиправним та скасувати пункт 102 рішення 24 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 18.11.2021 №602, яким відмовлено ОСОБА_4 у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1,6237 га для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради, за межами с. Ясені, (Липовецької територіальної громади) Вінницького району Вінницької області.

Зобов`язати Липовецьку міську раду Вінницького району Вінницької області надати дозвіл гр. ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 2 га з кадастровим номером :09:000:2146 для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради, за межами с. Ясенки (Липовецької територіальної громади) Вінницького району Вінницької області.

Зобов`язати Липовецьку міську раду Вінницького району Вінницької області надати дозвіл гр. ОСОБА_2 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1,6237 га з кадастровим номером :09:000:2168 для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради, за межами с. Ясенки (Липовецької територіальної громади) Вінницького району Вінницької області.

Зобов`язати Липовецьку міську раду Вінницького району Вінницької області надати дозвіл гр. ОСОБА_3 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1,6237 га з кадастровим номером :09:000:2167 для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради, за межами с. Ясенки (Липовецької територіальної громади) Вінницького району Вінницької області.

Зобов`язати Липовецьку міську раду Вінницького району Вінницької області надати дозвіл гр. ОСОБА_4 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1,6237 га з кадастровим номером :09:000:2166 для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради, за межами с. Ясенки (Липовецької територіальної громади) Вінницького району Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 992,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Липовецької міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_2 понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 992,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Липовецької міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_3 понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 992,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Липовецької міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_4 понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 992,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Липовецької міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович