Справа № 372/4652/21
Суддя: Кравченко М. В.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/4652/21
Провадження № 2-а-3/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Денисенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в м. Києві БЗС бат. 2 роти старшого лейтенанта Кириленка Анатолія Петровича, управління Патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась в суд з вказаним адміністративним позовом до поліцейського Управління патрульної поліції в м. Києві БЗС бат. 2 роти старшого лейтенанта Кириленка Анатолія Петровича, управління Патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.11.2021 року в місті Києві на Столичному шосе поліцейський зупинивши її не взяв до уваги всі обставини справи без будь-яких доказів виніс безпідставну постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, накладено на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. Вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а провадження по адміністративній справі таким, що підлягає закриттю.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, у письмовій заяві підтримано позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду відзив на позов, в якому зазначив, що відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП та інструкцією, тому позов не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що 18 листопада 2022 року поліцейським Управління патрульної поліції в м. Києві БЗС бат. 2 роти старшим лейтенантом Кириленком Анатолієм Петровичем винесена постанова серії ЕАО № 5042936 про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 680 грн.

Відповідно до вказаної ОСОБА_1 18.11.2021 року о 09 год. 58 хв. в м. Києві на 11 км Столичного шосе керуючи автомобілем «LAND ROVER RANGE ROVER SPORT», державний номерний знак НОМЕР_1 , не надала перевагу в русі автомобілю поліції, який рухався з увімкненими проблесковими маячками синього та красного кольору, чим порушила п.3.2 ПДР та вчинила правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.

Згідно п. 5 ч.1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

У відповідності до ст.222 КУпАП до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, щодо порушень правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. ч. 2, 4ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

В силу ч.3 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На думку суду, оскаржувану постанову було винесено в порушення вимог чинного законодавства, також незаконно було розглянуто справу на місці зупинки транспортного засобу, поліцейським не дано можливості яка притягується до адміністративної відповідальності, скористатись своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Відповідачем не надано суду та не долучено до оскаржуваної постанови належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачкою порушення правил дорожнього руху і які б були використані при винесенні оскаржуваної постанови.

В матеріалах справи відсутні дані, які б спростовували доводи позову про недотримання при винесенні оскаржуваної постанови приписів ст.ст. 7, 9, 23, 33, 245, 247, 268 ч.1, 280 КУпАП, чим порушено законні права позивачки.

Дані про свідків правопорушення суду не повідомлено, оскаржувана постанова не містить посилань на наявність доказів вчинення правопорушення, що з огляду на заперечення факту вчинення правопорушення позивачкою вказує на необґрунтованість і непереконливість правової позиції відповідача.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на долучений ним до відзиву на позов відеозапис на диску, оскільки з нього не вбачається достатньо повної інформації про обставини вчинення правопорушення, зокрема щодо здійснення відеозапису саме із автомобіля поліції, який би рухався із увімкненими проблисковими маячками. При цьому позивачка вказує на те, що бачила два автомобілі, лише один із яких був службовим автомобілем поліції, такі її пояснення нічим не спростовані. Також позивачка вказує на те, що надала перевагу у русі автомобілю поліції, коли помітила його, чим заперечила наявність умислу як обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони інкримінованого їй адміністративного правопорушення, що частково узгоджується із відеозаписом та нічим не спростовано. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення правопорушення, окрім відеозапису на диску, суду не подано. Враховуючи викладене, твердження про умисність дій позивача у вказаній дорожній ситуації є сумнівними. Поряд із тим, джерела походження такого доказу нічим не підтверджено, що унеможливлює визнання його таким, що здобутий у визначеному законодавством порядку, отже допустимим.

Окрім того, оскаржувана постанова не містить відомостей про те, що вказаний доказ був здобутий до її винесення та використаний інспектором поліції, який виніс постанову саме в якості доказу на підтвердження факту вчинення правопорушення. Так, у графі 7 «До постанови додаються» оскаржуваної постанови будь-які записи відсутні, що вказує на те, що ні згаданий вище диск із відеозаписом, ні будь-які інші докази не використовувались у процедурі притягнення позивачки до адміністративної відповідальності. Позивачка заперечила факт пред`явлення їй вказаного та будь-яких інших доказів, отже такий доказ не може вважатись допустимим, оскільки здобутий із істотним порушенням права на захист.

За таких обставин, суд вважає неналежним і недопустимим наданий суду відповідачем диск із відеозаписом, що унеможливлює покладення його в основу судового рішення.

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Згідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), від 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; та ухвалу щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року). Той факт, що стягнення, застосоване до заявниці судом,- штраф - було згодом замінено на зауваження, не може позбавити правопорушення, про яке йдеться, притаманного йому кримінального характеру (рішення у справі «Лучіанінова проти України»).

Отже, розглядаючи справу з притягнення до адміністративної відповідальності, слід забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності.

Однак при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноваженими державними органами належно не було виконано обов`язок доведення винуватості особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п.282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Вважаю, що у цій справі винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності, не було доведено з дотриманням критерію «поза розумним сумнівом».

Враховуючи викладене вище, а також вимоги ст.ст. 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за таких обставин суд вважає недоведеною наявність складу адміністративного правопорушення у діях позивачки.

Належні і допустимі докази обґрунтованості дій відповідача в матеріалах справи відсутні, тому з врахуванням положень ч.2 ст.77 КАС України дії відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо складення винесення оскаржуваної постанови суд вважає неправомірними, оскільки наявні у матеріалах справи докази вказують на відсутність підстав про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення вимог ПДР України, що свідчить про відсутність відповідного складу правопорушення в діях позивача.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем в порушення вимог ст.77 КАС України не доведено правомірності своїх дій при винесенні оскаржуваної постанови та вчинення позивачем адміністративного правопорушення, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 19, 77, 241-246 КАС України, ст.293 КУпАП, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії ЕАО № 5042936 від 18 листопада 2021 року, винесену поліцейським Управління патрульної поліції в м. Києві БЗС бат. 2 роти старшим лейтенантом Кириленком Анатолієм Петровичем по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення в повному тексті.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко