Справа № 480/6207/21
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2022 року Справа № 480/6207/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6207/21 за позовом ОСОБА_1 до Головне управління ДПС у Сумській області Головне управління ДПС у Сумській області про стягнення грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою (а.с.25-27) до Головного управління ДПС у Сумській області (далі - відповідач-1, ГУ ДПС у Сумській області (), Головного управління ДПС у Сумській області (далі - відповідач-2, ГУ ДПС у Сумській області, (), в якій, з урахуванням уточнення (а.с.41-42), просив стягнути з ГУ ДПС у Сумській області на користь ОСОБА_1 грошову допомогу до щорічної основної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати за період роботи з 10.04.2021 по 09.07.2021 у сумі 13201,39грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач протиправно не виплатив позивачу грошову допомогу до щорічної основної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати за період роботи з 10.04.2021 по 09.07.2021 у сумі 13201,39грн.

Ухвалою суду від 30.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач-1, не погодившись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що під час формування фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік для кожного працівника передбачається одна допомога для оздоровлення, яка є гарантованою виплатою один раз на рік при наданні щорічної відпустки за відповідний робочий рік. Грошову допомогу не можна ділити на частини, і вона виплачується один раз на рік однією сумою під час надання будь-якої з частин щорічної відпустки.

У даній справі один рік для виплати грошової допомоги на оздоровлення позивачу обраховується з 21.08.2020 по 20.08.2021, а відповідно до наказу від 13.04.2021 №8-в позивачу було надано частину щорічної відпустки тривалістю 01 календарний день 20 квітня 2021р. за період з 21.08.2020 по 20.08.2021 з виплатою грошової допомоги у розмірі

середньомісячної заробітної плати.

Також, згідно довідки ГУ ДПС у Сумській області про складові заробітної плати ОСОБА_1 за квітень 2021р. від 10.08.2021 №143/1/18-28- 10-02-11-03/ЛК позивачу було виплачено грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 8450,00 грн.

При цьому, позивач не зазначає жодної норми закону, яка дає право працівнику на дві щорічні основні відпустки.

Відтак, вважає заявлені у справі позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій вказав, що один рік для виплати грошової допомоги на оздоровлення рахується з моменту поновлення на посаді з 09.04.2020 і відповідно по 09.04.2021. Тобто за рік роботи 09.04.2020-09.04.2021 позивачу повинна бути нарахована повна щорічна основна відпустка з виплатою до неї грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, що і було зроблено відповідачем-1 наказом №8-в від 13.04.2021. Однак, наступна щорічна основна відпустка відповідно має нараховуватись з 10.04.2021 по день звільнення позивача з ГУ ДПС у Сумській області (відповідно до наказу ГУ ДПС у Сумській області від 02.07.2021 №42-0).

При цьому, уточнив позовні вимоги в частині суми стягнення, а саме вказав, що просить стягнути з відповідача суму у розмірі 13201,39гр.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивача наказом від 20.08.2019 №5-о "Про призначення" було призначено на посаду начальника управління правового забезпечення Головного управління Державної податкової служби в Сумській області з 21.08.2019 у порядку переведення з ГУ ДФС в Сумській області (а.с.8) та позивач є державним службовцем, що не заперечувалося відповідачами.

Наказом Головного управління ДПС у Сумській області № 62-о від 09.04.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача було звільнено з Головного управління ДПС у Сумській області.

Разом з тим, не погодившись з наказом від 09.04.2020, позивач оскаржив правомірність його винесення до Сумського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 06.04.2021 у справі №480/1857/20 за позовом до ГУ ДПС у Сумській області, ГУ ДПС у Сумській області як територіального органу утвореного на правах відокремленого підрозділу про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, крім іншого, було визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДПС у Сумській області №62-0 від 09.04.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлено позивача на посаді начальника управління правового забезпечення ГУ ДПС у Сумській області (а.с.12-13).

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 у справі №480/1857/20, ГУ ДПС у Сумській області наказом від 07.04.2021№38-0 поновило 09.04.2020 ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення ГУ ДПС у Сумській області (а.с.14).

Наказом ГУ ДПС у Сумській області від 13.04.2021 №8-В на підставі заяви ОСОБА_2 від 08.04.2021 (а.с.62), начальнику управління правового забезпечення ГУ ДПС у Сумській області ОСОБА_1 надано частину щорічної відпустки тривалістю один календарний день 20.04.2021 за період з 21.08.2020 по 20.08.2021 з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с.15,37,61).

Згодом позивач звернувся до відповідача-1 із заявою від 13.06.2021 (а.с.9) про надання частини щорічної основної відпустки тривалістю три календарні дні з 30.06.2021 з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати за стаж роботи з 10.04.2021 по 29.06.2021 (а.с.9).

Разом з тим, наказом ГУ ДПС у Сумській області від 15.06.2021 №15-В начальнику управління правового забезпечення ГУ ДПС у Сумській області ОСОБА_1 надано частину щорічної відпустки тривалістю три календарні дні з 30.06.2021 по 02.07.2021 за період з 21.08.2020 по 20.08.2021 (а.с.16,60). При цьому, вказаний наказ не містить пункту щодо виплати позивачу грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати за вказаний період.

Пізніше позивач знову звернувся із заявами від 24.06.2021 до ГУ ДПС у Сумській області про надання частини щорічної основної відпустки тривалістю два календарні дні з 05.07.2021 з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати за стаж роботи з 10.04.2021 по 29.06.2021, а також частини щорічної основної відпустки з 07.07.2021 з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати за стаж роботи з 21.08.2019 по 09.04.2020 (а.с.10,64,65).

Наказом ГУ ДПС у Сумській області від 01.07.2021 №165-В начальнику управління правового забезпечення ГУ ДПС у Сумській області ОСОБА_1 надано частину щорічної відпустки тривалістю чотири календарні дні з 05.07.2021 по 08.07.2021 за період з 21.08.2020 по 08.07.2021 (а.с.17). Вказаний наказ також не містив пункту щодо виплати позивачу грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати .

При цьому, листом ГУ ДПС у Сумській області від 01.07.2021 №67/І/18-28-11-01-15/ЛК (а.с.11,63) позивача на його заяви від 24.06.2021 (а.с.64,65), в яких просив надати відпустки за періоди роботи з 21.08.2019-29.06.2021 з виплатою допомоги, було повідомлено, що при наданні щорічної основної відпустки відповідно до наказу від 13.04.2021 №8-В позивачу вже було надано грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати. При цьому під час формування фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік для кожного працівника передбачається одна допомога для оздоровлення, яка є гарантованою виплатою один раз на рік при наданні щорічної відпустки за відповідний робочий рік (а.с.11).

Не погодившись з тим, що позивачу при наданні частини щорічної відпустки не було виплачено грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 45 Конституції України встановлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок.

Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Згідно із ст. 7 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIIІ (далі - Закон №889-VIIІ) державний службовець має право на: належні для роботи умови служби та їх матеріально-технічне забезпечення; оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 5) відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону.

Відповідно до статті 57 Закону №889-VIIІ державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Частиною першою статті 58 Закону №889-VIIІ передбачено, що за кожний рік державної служби після досягнення п`ятирічного стажу державної служби державному службовцю надається один календарний день щорічної додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів.

Статтею 59 Закону №889-VIIІ встановлено, що щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Згідно з частинами четвертою - шостою статті 79 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Поділ щорічної відпустки на частини будь-якої тривалості допускається на прохання працівника за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

Державні гарантії права на відпустки працівників, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначає Закон України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон України "Про відпустки"), згідно з частиною першою статті 2 якого право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Частиною першою статті 6 Закону України "Про відпустки" передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Про прив`язку такої відпустки до робочого року законодавець веде мову також у частині другій статті 12 цього Закону.

Так, відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону №504/96-ВР щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Невикористану частину щорічної відпустки має бути надано працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Наведене кореспондується з частинами шостою, сьомою статті 79 Кодексу законів про працю України.

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що державний службовець має право на щорічну основну та додаткову (за стаж) відпустки, які надаються йому у порядку черговості надання відпусток, яка визначається графіком, що затверджується роботодавцем.

При цьому, підстава виникнення права на отримання грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати до щорічної відпустки пов`язана із настанням факту відпрацьованого робочого року.

Порядок надання щорічних відпусток, який визначений нормами статті 10 Закону України "Про відпустки", також передбачає правило, що відпустка надається з прив`язкою до відповідного робочого року, відпрацьованого особою. Частиною дев`ятою вказаної статті також встановлено, що щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

У постанові від 23 лютого 2021 року у справі № П/811/1858/16 Верховний Суд, на яку посилається також представник відповідача-1, дійшов висновків, що під час формування фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік для кожного працівника передбачається одна грошова допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати, яка є гарантованою виплатою один раз на рік при наданні щорічної основної оплачуваної відпустки за відповідний робочий рік. Згідно з положеннями статті 57 Закону №889-VIIІ підставою для виплати грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати під час отримання щорічної відпустки визначено саме факт отримання працівником такої щорічної основної відпустки за відповідний рік. Чинні положення законодавства не пов`язують виплату такої грошової допомоги з тривалістю отриманої державним службовцем частини щорічної відпустки та не встановлюють заборону виплати вказаної допомоги під час отримання працівником відпустки тривалістю менше 14 календарних днів. Отже, у випадку поділу щорічної основної відпустки на частини грошова допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати виплачується за заявою працівника один раз на рік при наданні будь-якої з частин щорічної основної відпустки незалежно від кількості днів такої відпустки.

Водночас, у даній справі, відповідча-1 не заперечує право позивача на отримання грошової допомоги з щорічною відпусткою тривалістю меншою ніж 14 календарних днів.

У даному випадку відповідач-1 стверджує, що фонд оплати праці на відповідний бюджетний рік передбачає виплату лише однієї допомоги протягом одного бюджетного року. Враховуючи, що ОСОБА_1 вже отримав одну допомогу разом з частиною щорічної відпустки за період роботи з 21.08.2020 по 20.08.2021, ще однієї виплати допомоги чинним законодавством не передбачено.

З зазначеними доводами суд не погоджується.

Як вже зазначалось вище, відповідно до статті 57 Закону №889-VIIІ державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з в и п л а т о ю грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Водночас частиною першою статті 6 Закону України "Про відпустки" передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Про прив`язку такої відпустки до робочого року законодавець веде мову також у частині другій статті 12 цього Закону.

Із комплексного аналізу вказаних норм випливає, що підстава виникнення у державного службовця права на отримання грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати пов`язана із настанням факту відпрацьованого робочого року.

У той же час, відпрацьований робочий рік не завжди співпадає у часі з бюджетним (календарним) роком. Тому один відпрацьований робочий рік може припадати на два бюджетні (календарні) роки.

Закон не ототожнює робочий рік з бюджетним роком і не ставить реалізацію права державного службовця на отримання грошової допомоги до щорічної відпустки у залежність від спливу бюджетного року.

При цьому аналіз застосування інституту допомоги до щорічної відпустки повинен проводитися із урахуванням того, елементом системи гарантій якого права особи вона є.

Приписи статей 45 Конституції України, статті 57 Закону №889-VIIІ й субсидіарне застосування положень Кодексу законів про працю України та законодавства про відпустки у їхньому системному взаємозв`язку свідчать про те, що допомога до щорічної допомоги є елементом гарантій державного службовця на відпочинок та належного матеріального забезпечення.

Водночас право особи на відпочинок у формі щорічної основної відпустки є невідчужуваним та імперативно забезпечується відповідними правовими гарантіями обов`язковості надання відпустки або, у виняткових випадках, її грошовою компенсацією у встановленому законодавством порядку.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 75 Кодексу законів про працю України та частиною першою статті 6 Закону України "Про відпустки", щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Порядок надання щорічних відпусток, який визначений нормами статті 10 Закону України "Про відпустки", також передбачає правило, що відпустка надається з прив`язкою до відповідного робочого року, відпрацьованого особою. Частиною десятою вказаної статті також встановлено, що щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

З моменту виникнення в особи права на щорічну основну відпустку за відпрацьований робочий рік, з урахуванням положень статті 10 Закону України "Про відпустки", за змістом 57 Закону №889-VIIІ, у неї виникає право отримати таку відпустку, звернувшись до роботодавця, якому кореспондує безумовний обов`язок відповідно надати таку відпустку, що засвідчено нормативним формулюванням "Державним службовцям надається...".

Також тлумачення нормативного припису статті 57 Закону №889-VIIІ указує на обов`язок забезпечити виплату разом із щорічною основною відпусткою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Отже, наявність у державного службовця права на щорічну основну відпустку за відпрацьований рік, незалежно від порядку та строків його реалізації, передбачає обов`язкове надання йому грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, незалежно від часу звернення із заявою про це.

Таким чином, державний службовець має право на виплату в одному бюджетному (календарному) році двох допомог, якщо він отримує відпустку за різні періоди роботи (різні робочі роки) і не скористався правом на отримання допомоги за відповідний відпрацьований рік при використанні частини відпустки попередньо.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 06.09.2021 у справі №240/722/20, висновки якого є подібними до спірних правовідносин.

З матеріалів справи судом встановлено, що наказом ГУ ДПС у Сумській області від 13.04.2021 №8-В начальнику управління правового забезпечення ГУ ДПС у Сумській області ОСОБА_1 за його заявою від 08.04.2021 (а.с.62) надано частину щорічної відпустки тривалістю один календарний день 20.04.2021 за період з 21.08.2020 по 20.08.2021 з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с.15).

Таким чином, позивач отримав матеріальну допомогу до основної відпустки, за період роботи з 21.08.2020 по 20.08.2021.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази нарахування та виплати грошової допомоги за період роботи позивача з 21.08.2019 по 20.08.2020. На вимогу ухвали суду від 22.12.2021 надати докази надання відповідачем-1 частини щорічної основної відпустки за період роботи позивача з 21.08.2019 по 20.08.2020 з виплатою матеріальної допомоги та заяви, на підставі якої таку відпустку надано (а.с.50), ГУ ДПС в Сумській області було надано лише заяву позивача від 24.06.2021 про надання частини щорічної відпустки за період роботи з 21.08.2019 по 20.08.2020 з виплатою грошової допомоги (а.с.65). Також в матеріалах справи міститься копія наказу, яким за заявами позивача від 24.06.2021 (а.с.64,65) було надано частини щорічних відпусток з 05 по 08 липня 2021 (а.с.17). Однак, наказ не містив пункту щодо виплати позивачу грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати за період роботи з 21.08.2019 по 20.08.2020. Будь-яких інших доказів надання ОСОБА_1 частини щорічної відпустки за період роботи з 21.08.2019 по 20.08.2020 саме з виплатою за вказаний робочий рік грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідачами суду відповідачами не надано.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вирішуючи питання правового значення виплати грошової допомоги при наданні державному службовцю щорічної основної відпустки, необхідно звернути увагу на те, що у зв`язку із безумовністю права особи на отримання відповідної виплати, на підставі статті 57 Закону №889-VIIІ, особа володіє матеріальним інтересом у формі гарантованої законом грошової виплати коштом державного бюджету і цей інтерес захищений статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року як видом "власності" в автономному тлумаченні положень Конвенції.

Водночас, ураховуючи практику Європейського суду з прав людини, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення у справі "Кечко проти України" від 08 листопада 2005 року, заява №63134/00, пункт 26)". Така відмова по своїй суті є позбавленням права на ці кошти, позаяк вони у подальшому не компенсуються.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем-1, протиправно не було нараховано та не виплачено позивачу грошову допомогу за період роботи з 21.08.2019 по 20.08.2020 разом з наданням частини щорічної відпустки за вказаний період роботи, доказів, на спростування зазначеного відповідачами не надано, суд, на підставі ст.9 КАС України вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу до щорічної основної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати за робочий період з 21.08.2019 по 20.08.2020.

У той же час, позивач просить суд стягнути з відповідача-1 грошову допомогу до щорічної основної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати за період роботи з 10.04.2021 по 09.07.2021 у сумі 13201,39грн.

Вказуючи саме на такий робочий період, позивач наголошує, що один рік для виплати йому грошової допомоги на оздоровлення рахується з моменту поновлення на посаді з 09.04.2020 і відповідно по 09.04.2021.

Однак, вказані висновки позивача є помилковими, оскільки як встановлено судом та зазначалось вище, позивача наказом від 20.08.2019 №5-о "Про призначення" було призначено на посаду начальника управління правового забезпечення ГУ ДПС в Сумській області з 21.08.2019 у порядку переведення з ГУ ДФС в Сумській області.

Поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення ГУ ДПС у Сумській області дійсно відбулося відповідно до наказу ГУ ДПС у Сумській області від 07.04.2021№38-0 з 09.04.2021.

Разом з тим, оскільки позивача було поновлено на тій же посаді - начальника управління правового забезпечення ГУ ДПС у Сумській області, в тій же організації тієї ж організаційно-правової форми, без укладення нового трудового договору та без зміни істотних умов праці для ОСОБА_1 , стверджувати, що відпрацьований робочий рік відраховується саме з 09.04.2021 (дня поновлення), за який нараховується щорічна основна відпустка з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, підстави відсутні. При цьому, виплата грошової допомоги у розмірі середньомісячного заробітку за період з 21.08.2020 по 20.08.2021 позивачу здійснена відповідно до наказу ГУ ДПС від 13.04.2021 №8-В (а.с.15).

Відтак, робочий рік позивача у даних спірних відносинах, за який нараховується щорічна основна відпустка з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, відраховується саме з 21 серпня відповідного року (з дня призначення на посаду начальника управління правового забезпечення ГУ ДПС в Сумській області). Поновлення на посаді не становить початок нового періоду, за який має нараховуватися щорічна основна відпустка з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Крім того, розрахунок такої виплати є компетенцією відповідача-1 як органу, в якому позивач працював. Саме на відповідача-1 за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу до щорічної основної відпустки.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі "Волохи проти України" (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".

Відтак, у даній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, а належним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу до щорічної основної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати за робочий період з 21.08.2019 по 20.08.2020.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м.Суми, вул.Іллінська, буд.13, ), Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м.Суми, вул.Іллінська, буд.13, ) про стягнення грошової допомоги - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області 40009, м.Суми, вул.Іллінська, буд.13, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову допомогу до щорічної основної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати за робочий період з 21.08.2019 по 20.08.2020.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 11.04.2022.

Суддя І.Г. Шевченко