Справа № 380/9726/21
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2022-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/9726/21
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
04 квітня 2022 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Сидор Н.Т.,
за участю секретаря судового засідання Гавінської М.В.,
позивач та представниця позивача не прибули,
представниці відповідача Лупійчук Б.В.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження клопотання відповідача Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
Ухвалою судді від 08.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.
Ухвалою суду від 18.08.2021 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив у справі підготовче судове засідання.
03.08.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. В обґрунтування поданого клопотання представник відповідача покликається на те, що позивач звільнений з посади прокурора військової прокуратури, виключений зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України, всіх видів забезпечення наказом Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону від 11.03.2021 № 145к. При цьому позивач звернувся до суду лише 14.06.2020. Таким чином, покликаючись на положення ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до якого для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, представник відповідача стверджує про пропущення позивачем встановленого строку звернення до суду.
Вирішуючи клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи вказаним Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Приписами частини п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Надаючи оцінку аргументам позивача про незастосування строку звернення до суду з позовом про стягнення вихідної допомоги, у зв`язку з тим, що остання є заробітною платою, суд вказує таке.
Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 Кодексу законів про працю України, частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»).
У рішенні 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України вказав на те, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у редакції, чинній на час звільнення позивача, відносила до структури заробітної плати основну та додаткову заробітну плату, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Означена структура заробітної плати відображена також у розробленій відповідно до Закону України «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці і стандартів Системи національних рахунків Інструкції зі статистики заробітної плати (далі - Інструкція), затвердженій наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5.
Відповідно до пункту 1.3 Інструкції для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До цього фонду, який складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати й інших заохочувальних та компенсаційних виплат, включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору та суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не належать до фонду оплати праці (пункти 3.8 і 3.9 Інструкції).
Отже, вихідна допомога не належить до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури.
Окрім того, суд звертає увагу на те, що вихідна допомога має разовий характер.
Суд при розгляді питання строку звернення до суду враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц про те, що вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати такої допомоги) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що як вихідна допомога, так і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні мають разовий характер.
Таким чином, вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю та якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав.
Відтак, враховуючи вищезазначене, для звернення до адміністративного суду з вимогами щодо виплати вихідної допомоги при звільненні застосовується місячний строк, визначений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вирішуючи питання початку відліку строку звернення до суду з позовом, необхідно врахувати таке.
У статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Суд встановив, що наказом Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону № 145к від 11.03.2021, майора юстиції ОСОБА_1 , якого наказом Міністра оборони України від 01 лютого 2021 року № 30 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) з 14 березня 2021 року звільнити з посади прокурора військової прокуратури Львівського гарнізону Західного регіону України та з органів прокуратури, виключити зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України, всіх видів забезпечення та направити для зарахування на військовий облік до Шевченківського РТЦК та СП м. Львова.
Підстава наказу: наказ МОУ № 30 від 01.02.2021, рішення другої кадрової комісії обласних прокуратури з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23.11.2020 № 61.
Згідно з цим наказом № 145к від 11.03.2021 відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури регіону повинен провести з майором юстиції ОСОБА_1 повний розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач із наказом про звільнення ознайомився 12.03.2021 та в цей день отримав його копію. Крім цього, в цей же день (12.03.2021) відповідач нарахував позивачу 228495,57 грн, тобто провів повний розрахунок при звільненні.
Таким чином, суд вважає, що саме в день проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні, тобто 12.03.2021, позивач повинен був дізнатися про порушення права на виплату вихідної допомоги при звільненні. А тому саме з цієї дати необхідно обчислювати місячний строк звернення до суду.
Враховуючи наведене, суд вважає, що звернувшись з позовом до суду 14.06.2021 позивач пропустив встановлений частиною 5 статті 122 КАС України місячний строк звернення до суду.
Суд зазначає, що позивач не надав доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, натомість представник позивача твердив, що до спірних правовідносин строк звернення до суду не застосовується. При цьому, представник позивача покликалася на правові позиції Верховного Суду, висвітлені у постановах від 03.02.2022 у справі № 580/1938/21, від 29.10.2020 у справі № 280/729/19, від 28.10.2021 у справі № 580/1489/21, відповідно до яких Верховний Суд виснував, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Однак суд зазначає, що спірні правовідносини не стосуються виплати заробітної плати позивачу, а стосуються виплати вихідної допомоги, відтак наведені представником позивача правові позиції Верховного Суду не підлягають застосуванню до цих правовідносин.
Суд при розгляді питання строку звернення до суду також враховує і те, що одним з визначальних критеріїв для прийняття рішення про недопуск особи до правосуддя та залишення позовної заяви без розгляду, зокрема, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, з обов`язковим врахуванням того, що одним з основних елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності.
Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 №13-рп/2011).
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані («Affaire prez de Rada Cavanilles c. Espagne», заява №116/1997/900/1112).
Як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
За практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.
Наслідки пропуску строку звернення визначені у статті 123 КАС України, зокрема, в частині третій вказаної статті передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою, четвертою статті 123 вказаного Кодексу.
У зв`язку з тим, що позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.
Відповідно до частини п`ятої статті 240 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.
Керуючись ст. ст. 122, 123, 240, 241, 243, 248, 256, 293-295 КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
клопотання відповідача Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.
Позов ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 11.04.2022.

Суддя Сидор Н.Т.