Справа № 300/2526/21
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/2526/21 пров. № А/857/21972/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року (головуючого судді Григорука О.Б., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ) у справі №300/2526/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31.05.2021 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України, Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в якому просить визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги передбаченої пунктом 2 частини 2 статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу передбачену пунктом 2 частини 2 статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з підстав смерті батька військовослужбовця ОСОБА_2 , що настала внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року задоволено позов частково. Визнано протиправною бездіяльність Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо неподання до Міністерства оборони України висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Зобов`язано Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки сформувати та подати до Міністерства оборони України висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, з урахуванням правової оцінки, наданої судом. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Івано-Франківський обласний територіального центр комплектування та соціальної підтримки подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

На підставі статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином померлого ОСОБА_2 (а.с.15).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 06.10.2003 ОСОБА_2 був особою з інвалідністю ІІ групи і мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни. Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 24.05.2004 ОСОБА_2 мав право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів військової служби (а.с.14). Згідно довідки МСЕ №073336 від 06.10.2003 причиною інвалідності ОСОБА_2 зазначено травму при виконанні обов`язків військової служби (а.с.16).

У відповідності до витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №335 від 24.09.2020 та акту Одеської МСЕК №2 від 08.10.2020 за №472 причиною смерті ОСОБА_2 є травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.17, 18).

За результатом звернення позивача з заявою про виплатити позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року членам сім`ї померлого внаслідок травми пов`язаної з виконанням служби ОСОБА_2 , Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, відповіддю №9/1/285 від 24.12.2020 повідомив позивача про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги.

Вважаючи вищевказану відмову відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги протиправною, позивач звернувся з відповідними позовними вимогами до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно частини 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Отже, моментом виникнення права є дата смерті, а тому застосуванню до правовідносин щодо права позивача на одноразову грошову допомогу підлягає законодавство, яке діяло станом на 31.12.2017 (дата смерті батька позивача), а саме Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ.

Пунктом 2 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, яка діяла станом на 31.12.2017 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Отже, підставою для призначення та виплати зазначеної грошової допомоги є смерть особи, яка настала вже після її звільнення з військової служби, внаслідок захворювання, що мало місце в період її проходження, незалежно від часу настання смерті.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Частиною 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зазначено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Згідно частини 6 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно до пункту 12 Порядку №975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання (пункт 13 Порядку № 975).

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повинен був подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу, а розпорядник бюджетних коштів, тобто Міністерство оборони України, мало прийняти одне з рішень - про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, або про повернення документів на доопрацювання.

Однак, Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не подавав розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, а розпорядник бюджетних коштів Міністерство оборони України у відзиві підтвердив обставину щодо неприйняття рішення про призначення і виплату позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки документи позивача з висновком Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань з призначення одноразової грошової допомоги не надходили.

Враховуючи вищевикладене, Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки допустив протиправну бездіяльність щодо неподання до Міністерства оборони України висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги з доданими до нього документами.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, суд зазначає, наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Таким чином, суд зазначає, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси позивача.

Як встановлено, Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не подавав розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, а розпорядник бюджетних Міністерство оборони України не приймав рішення про призначення і виплату позивачу одноразової грошової допомоги, тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги будуть порушені.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення щодо визнання протиправною бездіяльності Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо неподання до Міністерства оборони України висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька позивача, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби та зобов`язання Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки сформувати та подати до Міністерства оборони України висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька позивача, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, з урахуванням правової оцінки наданої судом, колегія суддів вказує, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а апелянтом не подано обґрунтованих доводів на спростування зазначеного судом і підстав для скасування рішення суду не вбачається.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат підставі статті 139 КАС України немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року у справі №300/2526/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль