Справа № 260/4395/21
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2022-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження у адміністративній справі

07 квітня 2022 рокум. Ужгород№ 260/4395/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Великобийганської сільської ради (вул.Головна, буд.61, с. Велика Бийгань, Берегівський район, Закарпатська область, 90232) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника Мензак Юлія Юлійовича (далі представник позивача) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Великобийганської сільської ради (далі - відповідач), яким просить суд:

1) розглянути справу у спрощеному судовому провадженні без повідомлення сторін;

2) визнати незаконним рішення Великобийганської сільської ради від 02 серпня 2021 року № 505 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки;

3) зобов`язати Великобийганську сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки із земель КСГП «Дідівське» Берегівського району (в межах схеми розпаювання) на підставі її заяви від 20.07.2021 року;

4) розглянути дану справу за відсутності позивача та його представника, врахувавши, що заявлені вимоги ми підтримуємо та просимо задоволити;

5) при винесенні рішення зобов`язати Великобийганську сільську раду подати звіт щодо виконання такого рішення, при цьому, встановити строк у 20 днів з дня набрання рішенням законної сили для подання такого звіту (а.с.1-4).

Позовні вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_1 26.04.2017 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на право земельну частку (пай) розміром 1,71 умовних кадастрових гектарів у КСГП «Дідівське» в порядку спадкування за її матір`ю ОСОБА_2 , яка у свою чергу, успадкувала це право від ОСОБА_3 . В подальшому з метою реалізації свого права на земельну частку ОСОБА_1 подала до Великобийганської сільської ради заяву, у якій просила виділити їй в натурі земельну частку в натурі однією земельною ділянкою площею 1,71 га в межах земель КСГП «Дідівське», а також просила надати дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. Однак, Великобийганська сільська рада відмовила позивачу у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою. Як вбачається із рішення Великобийганської сільської ради від 02 серпня 2021 року № 505, позивачу було відмовлено у наданні дозволу, так як до заяви не додано оригінал сертифікату та графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Таку відмову позивач та його представник вважають незаконною. У позові стверджували, що відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон), основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пан), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Так, до заяви, адресованої сільській раді, була долучена нотаріально посвідчена копія свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 . Такий документ, відповідно до приписів ч. 2 ст. 2 Закону, є самостійним документом, який посвідчує право на земельну частку (пай), і долучати у такому разі оригінал сертифікату, немає необхідності (та і по суті, неможливо, адже він був вилучений під час оформлення свідоцтва).

Позивач та його представник зауважили, що Законом не передбачено обов`язок особи, яка звертається до сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації додавати графічні матеріали щодо бажаного місцезнаходження ділянки, а тому відмова з підстав недолучення таких матеріалів є незаконною і неконституційною.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.14, 15).

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вбачається, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог. Заначив, що відмова у наданні позивачу дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення, відновлення меж земельної ділянки, ніяк не пов`язана із запереченням права позивача на земельну ділянку (пай), яку успадкувала ОСОБА_4 .. Вважаю, що при прийняті оскаржуваного рішення діяв у межах та спосіб встановленим Конституціє України та чинним законодавством України. Окремо зазначив, що прийняття відповідачем оскаржуваного рішення не позбавляє права позивача повторно звернутися до сільської ради з відповідною заявою (а.с.19, 20).

У подальшому представником позивача подано до суду відповідь на відзив (а.с.23).

29 листопада 2021 року представником відповідача подано до суду додаткові пояснення з клопотанням долучити до матеріалів справи технічну документацію виготовлену на земельну частку (пай) (а.с.29-55).

06 грудня 2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на додаткові пояснення (а.с.57).

Розгляд даної справи неодноразово відкладався з існуванням на те об`єктивних причин.

Дослідивши всі подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають суттєве значення для розгляду даної справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч.2 ст.2 КАС України).

Як вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, 26квітня 2017 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) розміром 1,71 умовних кадастрових гектарів у КСГП «Дідівське» в порядку спадкування за її матір`ю ОСОБА_2 , яка у свою чергу, успадкувала це право від ОСОБА_3 . В подальшому з метою реалізації свого права на земельну частку позивач подала до відповідач заяву, у якій просила виділити їй в натурі земельну частку в натурі однією земельною ділянкою площею 1,71 га в межах земель КСГП «Дідівське», а також просила надати дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

Рішенням позачергової дванадцятої сесії VIІІ скликання Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 02.08.2021 року за № 505 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, на території Великобийганської сільської ради, орієнтовною площею 1,7100 га за цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» (код КВЦПЗ 01.01) (а.с10).

Таку відмову позивач та його представник вважаючи незаконною звернулися до суду.

Однак, оскарження рішення, яке вичерпало свою дію внаслідок його реалізації та його скасування в подальшому не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки право власності на земельну ділянку в такої особи виникло та ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Отже обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права не забезпечує його реального захисту.

Відносини, пов`язані з встановленням меж земельної ділянки та затвердженням технічної документації на земельні ділянки регулюються, зокрема, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України.

За правилами п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У справі, що розглядається, фактично спір стосується погодження меж між земельними ділянками ОСОБА_1 та надання дозволу на розробку відповідної технічної документації на відповідну ділянку, яку остання набула в порядку спадкування.

Відтак, цей спір не пов`язаний безпосередньо із захистом прав, свобод чи інтересів позивачів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку безпосередньо органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що спір у цій справі, про оскарження рішення про узгодження меж земельної ділянки в натурі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

За таких обставин, спір у цій справі не може вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.1 ЦПК України (у редакції, чинній на час прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанцій) завданням цивільного судочинства є справедливий неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 та 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Предметна підсудність, юрисдикція цивільних прав передбачена у ч.1 ст.15 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Аналогічна правова позиція щодо визначення судової юрисдикції у справах з подібним предметом позову міститься у Постанові Верховного Суду від 15 листопада 2019 року по справі №189/1381/16-а (№К/9901/18765/18).

Крім того наведені вище питання, щодо можливості розгляду даного спору адміністративним судом після реалізації рішень зазначені і у Постанові ВП Верховного Суду від 11.09.2019р. по справі № 826/4509/17

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, під час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини що передували набуттю права власності, були фактичною складовою формування підстав набуття права власності на земельну ділянку, у зв`язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими та спір втрачає ознаки публічно-правового характеру.

Отже, в даному випадку має місце спір про право, який підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Так, відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand vs. Austria у рішенні від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Враховуючи характер спірних правовідносин, який є цивільно-правовим і в зв`язку з реалізацією та вичерпуванням дії рішення не має ознак публічно-правового спору в розумінні КАС України, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

За наведених обставин, провадження у справі, що розглядається, підлягає закриттю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

У відповідності до вимог частини першої статті 239 КАС України встановлено, що якщо провадження у справі закрито з підстав, встановлених пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Згідно вимог вищезазначеної норми, суд роз`яснює позивачеві, що розгляд даної справи належить до юрисдикцію Берегівського районного суду Закарпатської області в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного та керуючись ст. 19, 20, 238, 239, 242-246, 250, 256, 294, 295 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Провадження в адміністративній справі № 260/4395/21 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Великобийганської сільської ради (вул.Головна, буд.61, с. Велика Бийгань, Берегівський район, Закарпатська область, 90232) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення за формою і змістом, передбаченими ст. 296 КАС України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяД.В. Іванчулинець