Справа № 160/17250/21
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просить:
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії - призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсію за віком за вислугою років відповідно ст. 13, п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ з дати звернення - 03.05.2021 року з виплатою одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на ті обставини, що позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 за Списком №2, п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», натомість Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно відмовлено в призначені пенсії, у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного пільгового стажу.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
За ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
27.10.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами та просить суд відмовити в їх задоволенні з наступних підстав:
Відповідач зазначає, що загальна тривалість страхового стажу позивача становить 31 рік 06 місяців 19 днів. Тривалість спеціального стажу на посадах, які дають право на отримання пенсії за вислугу років, відповідно до наданих позивачем документів складає 9 років 05 місяців 07 днів. Відповідно до наданої позивачем довідки про періоди роботи №1365 від 14.06.2001 до розрахунку спеціального стажу не враховано період перебування у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною з 19.08.1989 по 30.04.1992, а також без подвійного розміру період роботи на посаді палатної медсестри 2-го боксового інфекційного відділення з 01.07.1995 по 07.04.1996.Періоди роботи на посаді палатної медсестри 6-го інфекційного боксового відділення з 01.05.1992 по 07.04.1996 та медсестри палатної 2-го інфекційного відділення з 14.є.03.1997 по 30.04.2001, які зазначені в довідці №1365 потребують уточнення з приводу лікування у цих відділеннях осіб, які відносяться до особливо небезпечних, що дає право на зарахування стажу роботи в подвійному розмірі.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 26.11.2021 підтримує позицію Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відсутності правових підстав для зарахування спірних періодів до пільгового стажу позивача та звертає увагу на те, що позовні вимоги складаються лише з вимог призначити пенсію за вислугу років і не просить зарахувати стаж. Оскільки прийняття рішення щодо призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів (зокрема, в залежності від зарахованого стажу), відповідач вважає, що вимоги позивача відразу призначити пенсію є вимогами на майбутнє.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 03.05.2021 про призначення пільгової пенсії за Списком №2 на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
До заяви на підтвердження права на пільгову пенсію та її призначення було додано копії паспорту, ідентифікаційного номеру, трудової книжки, диплома, свідоцтва про народження дитини, табілеграм, що підтверджують отримання доплати за шкідливість спеціальності.
В подальшому ОСОБА_1 09.06.2021 повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пільгової пенсії, в якій звернула увагу на те, що на підтвердження зарахування періодів її роботи в інфекційному відділенні була надана трудова книжка, яка є головним документом для призначення пенсії. Заявник повідомила, що знаходилась в декретній відпустці по догляду за дитиною з 30.05.1989 до квітня 1992 та просила також зарахувати до пільгового стажу періоди роботи медсестри реабілітаційного центру з дітьми інвалідами.
Дії відповідачів щодо відмови у призначенні пільгової пенсії позивач вважає протиправними, що спонукало його звернутись з позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон України № 1058-IV).
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Положеннями ст. 7 Закону №1788-XII встановлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (ст. 51 Закону №1788-XII).
За змістом ст. 52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.
Відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
За п. 21 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
На переконання відповідача застосуванню підлягають п. 2-1, абзаців п. 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058, в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 на день набрання чинності 11.10.2017 і постанови КМУ №909 в редакції від 22.04.2016.
Відповідно до п. 2-1, абзаців п. 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058, в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 , особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.ст. 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Абзацами 1, 2 п. 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058, в редакції Закону № 2148, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (Постанова №909).
З постанови №909 в редакції від 22.04.2016 вбачається, що станом 11.10.2017 пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 р. не менше 25 років і після цієї дати: з 1 квітня 2017 р. по 31 березня 2018 р. - не менше 26 років 6 місяців.
Відмова відповідача-2 окрім відсутності у позивача необхідного пенсійного віку мотивована посиланням на те, що до спеціального стажу, який дає право на отримання пенсії за вислугу років не враховано період перебування у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною з 19.08.1989 по 30.04.1992, а також без подвійного розміру період роботи на посаді палатної медсестри 2-го боксованого інфекційного відділення з 01.07.1995 по 07.04.1996.Періоди роботи на посаді палатної медсестри 6-го інфекційного боксованого відділення з 01.05.1992 по 07.04.1996 та медсестри палатної 2-го інфекційного відділення з 14.03.1997 по 30.04.2001,які зазначені в довідці №1365 потребують уточнення з приводу лікування в цих відділеннях осіб, які відносяться до особливо небезпечних, що дає право на зарахування стажу роботи в подвійному розмірі (зараховано без подвійного розміру).
Суд не приймає таку позицію відповідача виходячи з наступного.
Пункт «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до внесення змін Законом України № 213-VIII від 02.03.2015 був викладений в наступній редакції: «право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку».
В редакції постанови №909 від 28.12.2012 було передбачено, що пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.
В подальшому змінами, внесеними № 213-VIII від 02.03.2015 р. до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктом «е» статті 55 Закону 1788-XII, а Законом України № 911-VIII від 24.12.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015) встановлено, що: право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:
Зокрема, в період з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 - не менше 26 років 6 місяців спеціального стажу роботи
Відповідно до змін внесених Законом № 911-VIII від 24.12.2015 у п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» "до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення:
які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;
54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року;
Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12. 2015 року № 911-VIII.

Конституційний Суд України у своєму рішенні вказав, зокрема, що положення статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 911-VI у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у пункті «е» статті 55 Закону № 1788-XII, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України. Також, зазначив, що положення статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Таким чином з 05.06.2019 року відновила дію редакція статті 55 Закону № 1788-XII, яка була чинною до 01.04.2015 року (у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII від 02.03.2015 р.

Отже, з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України № 2-р/2019 від 04.06.2019 року, відновлено право позивача на призначення пенсії за вислугою років як працівнику освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Статтею 62 закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній .

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка яка повинна бути підписана посадовими особами, зокрема, керівником підприємства, начальником відділу кадрів та головним бухгалтером і повинна бути засвідчена печаткою підприємства.

Відповідно до пункту 23 Порядку, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Щодо питання зарахування до спеціального стажу періоду перебування позивача у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 19.08.1989 по 30.04.1992.

Пунктом «ж» ст. 56 Закону №1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

За приписами ст. 181 Кодексу законів про працю відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою матері (батька) дитини або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Трудова книжка ОСОБА_1 не містить відомостей про перебування її в період з 19.08.1989 по 30.04.1992 у декретній відпустці по догляду за дитиною.

В той же час позивач на виконання вимог закону надала уточнюючу довідку Криворізької міської лікарні №4 Криворізької міської ради від 14.06.2021 №1365, в якій вказано, що палатній медсестрі 2-го інфекційного відділення, ОСОБА_1 надавалась частково оплачувана відпустка по догляду за дитиною до 1-го року з 19.08.1989 по 30.05.1990 (наказ №121-к від 31.07.1989) та з 30.05.1990 по квітень 1992 (копії карток-довідок).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Отже, уточнюючою довідкою Криворізької міської дитячої лікарні №4 Криворізької міської ради №1365 від 14.06.2021 підтверджено перебування позивача у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною з 19.08.1989 по 30.04.1992.

Щодо зарахування до спеціального страхового стажу за списком №1 періоду навчання в у Криворізькому медичному училищі з 01.09.1996 по 05.07.1989

За записами копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_3 в період з 1986 -1989 навчалася у Криворізькому медучилищі.

Вказаний факт підтверджується довідкою доданою до пенсійної справи позивача Комунального закладу «Криворізький фаховий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» №554 від 26.07.2021, відповідно до якої ОСОБА_1 (дівоче прізвище позивачки, що вбачається з копії Свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 21.01.1989) 01.09.1986 відповідно до наказу №78-У від 22.08.1986 вступила до Криворізького медичного училища на денну форму навчання та за наказом №57-У від 05.07.1989 відрахована зі складу учнів у зв`язку із закінченням вказаного учбового закладу.

Відповідно до диплому молодшого спеціаліста НОМЕР_3 позивач отримала спеціальність «медична сестра дитячих лікувально-профілактичних закладів».

Статтею. 38 Закону України "Про професійну-технічну освіту" від 10.02.1998 №103/98-ВР встановлено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, законодавцем прямо визначено, що період навчання у професійно- технічному навчальному закладі може бути зараховано до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, лише за умови зарахування на роботу за набутою професією.

За ч. 1, ч.2 ст. 3 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 №103/98 професійна (професійно-технічна) освіта є складовою системи освіти України. Професійна (професійно-технічна) освіта є комплексом педагогічних та організаційно-управлінських заходів, спрямованих на забезпечення оволодіння громадянами знаннями, уміннями і навичками в обраній ними галузі професійної діяльності, розвиток компетентності та професіоналізму, виховання загальної і професійної культури. Професійна (професійно-технічна) освіта здобувається у закладах професійної (професійно-технічної) освіти.

Професійне (професійно-технічне) навчання - складова професійної (професійно-технічної) освіти. Професійне (професійно-технічне) навчання передбачає формування і розвиток професійних компетентностей особи, необхідних для професійної діяльності за певною професією у відповідній галузі, забезпечення її конкурентоздатності на ринку праці та мобільності, перспектив її кар`єрного зростання впродовж життя.

До закладів професійної (професійно-технічної) освіти належить, зокрема, професійно-технічне училище відповідного профілю (ст. 18 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту».

Суд не бере до уваги посилання відповідача-1 на лист Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 16.03.2011 №4.7-17/674 Роз`яснення щодо прирівняння середньої спеціальної освіти, добутої за часів існування Радянського Союзу в технікумах та училищах, до неповної вищої освіти, оскільки при вирішенні спору суд в першу чергу керується законами і нормативно-правовими актами, що не суперечать закону.

Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Листи міністерств, інших центральних органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами, вони мають лише роз`яснювальний, інформаційний характер і не встановлюють правових норм.

Тобто, закон має вищу юридичну силу ніж нормативно-правові акти, а тим більш листи.

Після закінчення навчання, позивач в межах визначеного законодавством трьохмісячного строку 01.08.1989 була прийнята за набутою професією на посаду палатної медсестри Криворізької дитячої міської лікарні №4.

Відтак, на переконання суду, наявні підстави для зарахування до спеціального стажу періоду навчання позивача з 01.09.1986 по 27.06.1989 у Криворізькому медичному училищі.

Щодо відмови відповідача у зарахуванні до спеціального стажу періодів роботи позивача палатною медсестрою 2-го інфекційного боксованого відділення з 01.07.1995 по 07.04.1996, та періодів з 15.01.1990 (в рішенні Пенсійного фонду замість 15.01.1990 помилково вказано 01.05.1992) по 07.04.1996 палатною медсестрою 6-го інфекційного боксованого відділення і з 14.03.1997 по 30.04.2001 палатною медсестрою 2-го інфекційного боксованого відділення у подвійному розмірі, суд зазначає наступне.

Відповідно до записів копії трудової книжки ОСОБА_3 15.01.1990 була переведена на посаду палатної медсестри 6-го інфекційного відділення відповідно до наказу №17 від 12.01.1990 (запис №2);

-у зв`язку з реорганізацією лікарні 01.07.1995 - переведена на посаду медсестри палатної інфекційного відділення №2 відповідно до наказу №98 від 30.06.1995 (запис №3);

-08.04.1996 - переведена на посаду медсестри процедурного кабінету поліклініки на період відпустки по уходу за дитиною медсестри Корнаушенко відповідно до наказу №34-к від 04.04.1996 (запис №4);

14.03.1997 -переведена на посаду медсестри палатної інфекційного відділення №2 на період відпустки по уходу за дитиною медсестри Оводенко відповідно до наказу №40-4 від 11.03.1997 (запис №5);

-01.04.1998 -переведена на посаду палатної медсестри інфекційного відділення №2 на постійно відповідно до наказу №25-к від 25.03.1998 (запис №6);

-30.04.2001 -звільнена за власним бажання ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №48-к від 25.04.2001 (запис №7).

Вказані періоди роботи позивача підтверджуються і копією довідки Криворізької міської дитячої лікарні №4 Криворізької міської ради №1365 від 14.06.2021.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909, затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до якого до таких закладів віднесено лікарняний заклад з посадами лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Судом встановлено, що в період роботи позивача з 15.01.1990 по 07.04.1996 її посада палатної медсестри інфекційного відділення №4 Криворізької дитячої міської лікарні №4 віднесена до підрозділу 22600000 розділу XXIV. Установи охорони здоров`я і соціального забезпечення Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком (за старістю) на пільгових умовах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 р. N 10 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення (із змінами).

До підрозділу 22600000 розділу XXIV віднесені, зокрема, наступні посади

54б Працівники, які безпосередньо обслуговують хворих:

2260000а а) у туберкульозних та інфекційних установах, відділеннях, кабінетах:

2260000а Середній медичний персонал.

Аналогічні посади були віднесені до Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №164 від 11.03.1994.

В період роботи позивача з 14.03.1997 по 30.04.2001 її посада підпадає під Список №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №164 від 11.03.1994.

При вирішенні питання чи підлягає період роботи позивача медсестрею у інфекційному відділенні дитячої лікарні зарахуванню у подвійному розмірі суд виходить з наступного.

Зі змісту ст. 24 Закону України №1058 страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Доводи відповідача стосовно того, що пільговий стаж позивача за період з 01.05.1992 по 07.04.1996 і з 14.03.1997 по 30.04.2001 не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав посилання у довідці Криворізької міської дитячої лікарні №4 від 19.07.1995 №133 на те, що в 2-му боксованому інфекційному відділенні не лікують хвороби, які віднесені до особливо небезпечних згідно переліку наказу Міністерства охорони здоров`я №133 від 19.07.1995, суд вважає безпідставними.

Інфекційні хвороби як медична спеціальність-медична спеціальність (професія), яка займається діагностикою та лікуванням інфекційних хвороб, в тому числі й внутрішньолікарняних інфекцій. Входить до клінічної медицини. До обов`язків фахівців цієї медичної спеціальності входить лікування таких хвороб як у стаціонарних умовах, так і амбулаторних.

Організація надання медичної допомоги інфекційним хворим в Україні передбачає при підозрі на заразну інфекційну хворобу розміщення хворих не тільки з метою їх лікування, а й для ізоляції. З одного боку, інфекційний хворий на інфекційну хворобу становить безпосередню загрозу інфікування для медичного персоналу та інших хворих, з іншого боку є уразливим до вторинного інфікування. Через це для запобігання поширення хвороб в інфекційних стаціонарах і відділеннях має бути реалізована сувора ізоляція як окремих хворих, так і груп пацієнтів з однотипними інфекційними захворюваннями. У дитячих інфекційних лікарнях використовують боксовані палати. Їх створюють у випадку підвищення рівня повітряно-крапельних інфекційних хвороб.

Згідно статті 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 року № 1645-III інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Статтею 7 Закону № 1645-III визначено, що лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому порядку на приватній власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.

Відповідно до роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України від 27.01.2010 року № 05.03-18-54/973 визначено, що інфекційний заклад (відділення) - це заклад (відділення), де надають медичну допомогу - хворим на інфекційні хвороби або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.

З огляду на викладене робота позивача у інфекційному відділенні Криворізької міської дитячої лікарні №4 віднесена до такого закладу

Норми ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не мають прямої вказівки на їх застосування лише за наявності особливо небезпечних інфекційних хвороб.

В будь якому випадку інфекційний хворий становить безпосередню загрозу інфікування для медичного персоналу та інших хворих. .

При цьому, суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей щодо проведення атестації робочих місць

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 ( Порядок № 442) і розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (Методичні рекомендації).

Відповідно до п.4 Порядку № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на п`ять років.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

При цьому, за приписами п.4.2 Порядку №383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації, а тому її не проведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10.07.2018 у справі №227/545/17.

Відповідно до записів трудової книжки позивач 01.09.2004 була прийнята медсестрою ЛФК у відділення реабілітації дітей-інвалідів Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких постраждалих громадян Саксаганського району» відповідно до наказу 104К п. 1 від 01.09.2004 (запис №10);

01.10.2008 у зв`язку з приведенням у відповідність штатного розкладу посаду перейменовано на сестра медична з лікувальної фізкультури відділення ранньої соціальної реабілітації дітей-інвалідів відповідно до наказу 128К від 05.11.2008 (запис №11);

01.07.2010 змінено назву установи на Комунальну установу «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Саксаганському районі» відповідно до наказу Управління комунальної власності виконкому Криворізької міської ради від 02.06.2010 №65(запис №12);

28.02.2011 позивач була звільнена за переведенням до КЦ «Центр соціальної реабілітації дітей-інвалідів у м. Кривому Розі « за п.5 ст. 36 КЗпП відповідно до наказу №102 від 28.02.2011 (запис №13);

01.03.2011 прийнята за переводом на посаду сестра медична з лікувальної фізкультури відповідно до наказу №23К від 01.03.2011 (запис №14);

30.03.2018 змінено назву установи на Комунальну установу «Центр соціальної реабілітації дітей з інвалідністю» Криворізької міської ради (запис №15);

06.0.2021 звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №49К від 06.05.2021.

На думку відповідача вказані періоди роботи позивача не підлягають зарахуванню до спеціального стажу, оскільки Комунальна установа «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Саксаганському районі» і Комунальна установа «Центр соціальної реабілітації дітей з інвалідністю» Криворізької міської ради, не відносяться до переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів країни від 04.11.1993 №909 (Постанова №909).

Разом з тим, суд виходить з того, що розділом 3 зазначеного Переліку передбачено право на призначення зазначеної пенсії медичним працівникам (незалежно від найменування посад), які працюють в сфері соціального захисту в інтернатних закладах для інвалідів, дітей-інвалідів і престарілих.

За п. 4 Приміток постанови №909 при призначенні пенсії за вислугу років зазначеним у цьому переліку особам допускається підсумовування стажу за періоди їх роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.

Заклади інтернатного типу підпорядковані органам соціального захисту, які створено для захисту інтересів та надання послуг соціального захисту людям похилого віку, інвалідам усіх вікових груп, бездомним та іншим соціально вразливим верствам населення.

Відповідно до п. 20 наказу від 28.10.2002 №385 Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я" установами /закладами системи соціального захисту населення є структурні підрозділи установ закладів соціального захисту та/або їх відокремлені структурні підрозділи, які надають медичну допомогу громадянам похилого віку або особам з інвалідністю.

Відповідно до п. 1.1 Типового Положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2001 року №549, визначено, що будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни та праці (далі - будинок-інтернат) є стаціонарною соціально-медичною установою загального типу для постійного проживання громадян похилого віку, ветеранів війни та праці, інвалідів, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування.

Пунктом 1 Типового положення про територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 року №1417, визначено, що територіальний центр утворюється для надання соціальних послуг громадянам, які перебувають у складних життєвих обставинах і потребують сторонньої допомоги, за місцем проживання, в умовах стаціонарного, тимчасового або денного перебування.

Центр соціальної реабілітації дітей з інвалідністю- реабілітаційна установа сфери Міністерства соціальної політики України.

Статтею. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» визначено, що реабілітаційний заклад - установа, підприємство, заклад, у тому числі їх відділення, структурні підрозділи, незалежно від форми власності, що здійснює реабілітацію осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю відповідно до державних соціальних нормативів у сфері реабілітації.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що як будинок-інтернат, так і Комунальна установа «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Саксаганському районі» і Комунальна установа «Центр соціальної реабілітації дітей з інвалідністю» Криворізької міської ради за своїм функціональним призначенням є ідентичними закладами соціального захисту соціально-медичною установою для осіб, які потребують стороннього догляду, у зв`язку з чим періоди роботи ОСОБА_3 з 01.09.2004 по 28.02.2011 в Комунальній установі «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Саксаганському районі» і з 01.03.2011 по 06.05.2021 в Комунальній установі «Центр соціальної реабілітації дітей з інвалідністю» Криворізької міської ради підлягають зарахуванню до спеціального стажу.

Згідно ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи по суті керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Позивач також звернувся з позовними вимогами -зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії - призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсію за віком за вислугою років відповідно ст. 13, п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ з дати звернення - 03.05.2021 року з виплатою одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнято Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження- це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визнавати повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

За приписами ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до пільгового стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.

В той же час ч. 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи наведене, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення та нарахування пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про призначення пенсії за віком за вислугою років відповідно до ст. 13, п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ з дати звернення - 03.05.2021, з урахуванням висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Пенсійним фондом не було здійснено обрахування стажу і призначення пенсії позивача на виконання даного рішення, отже вимоги в частині виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191 є передчасними і не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо передоручення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області (код 13967927) розглянути заяву ОСОБА_1 на призначення пенсії за вислугу років та підтримання її відмови, не підлягають задоволенню.

Порядок подання і оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (із змінами) (Порядок №22-1).

За п. 1.1. Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1 подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Відповідно до ч.2 п. 4.2. Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (ч.2 п.4.3.. Порядку №22-1).

Частиною 1 п. 4.10. Порядку №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Тобто, за принципом екстериторіальності незалежно від місця реєстрації заявника, рішення може бути прийняте будь-яким територіальним управлінням Пенсійного фонду України в межах всієї України, обраним програмним забезпеченням за принципом випадковості.

З матеріалів справи встановлено, що позивач із заявою про призначення пенсії і пакетом документів звернулась за місцем своєї реєстрації і проживання до Саксаганського сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яким були вчинені дії передбачені вищенаведеним Порядком.

За принципом екстериторіальності заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, за результатом якого було прийнято 04.08.2021 рішення №80.

Таким чином, зважаючи на норми ст. 19 Конституції України, якою зобов`язано органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, дії відповідача-1 суд вважає правомірними.

Відповідно до ч. 1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 139 КАС України та часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908,00 грн за квитанцією про сплату № від 06.09.2021 підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 454,00 грн.

Керуючись ст.ст. 139,242-246,257-263,295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49023, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області )вул. Соборна, буд. 66, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (), щодо винесеного рішення №80 від 04.08.2021 про відмову призначити ОСОБА_1 пенсію на підставі набуття права на оформлення пільгової пенсії за віком за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, рішення скасувати.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 )про призначення пенсії за віком за вислугою років відповідно до ст. 13, п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ з дати звернення - 03.05.2021, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 454,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона