Справа № 240/11678/21
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/11678/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова О.Г.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

30 березня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Григорук В.С.,

представника відповідача: Шевченка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Барнетта-Торг" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом Управління Держпраці у Житомирській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барнетта-Торг" про визнання протиправними та скасування рішення, картки, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2021 року позивач, Управління Держпраці у Житомирській області, звернулося в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "БАРНЕТТА-ТОРГ", в якому просило застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду до товариства з обмеженою відповідальністю "БАРНЕТТА-ТОРГ", а саме заборонити виконання робіт підвищеної небезпеки, експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки в частині: АЗС: Житомирська область, м. Житомир, проспект Миру, 54 , до усунення порушень зазначених в акті перевірки від 14 травня 2021 року № 805/12.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 19.10.2021 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що у ході судового розгляду справи судом встановлено, що недотримання відповідачем вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки й високий ступінь небезпечності зазначених в акті перевірки порушень, свідчить, що наявність вказаних порушень є реальним ризиком виникнення надзвичайних ситуацій та створює загрозу життю та здоров`ю працівників відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що на підставі акту перевірки від 14.05.2021 №805/12 посадовими особами Управління Держпраці у Житомирській області складено припис №805/12 від 14.05.2021 щодо усунення порушень вимог законодавства. На виконання його вимог відповідачем усунуто відповідні недоліки. Вказує, що зазначені документи були наявні і на момент перевірки, але не взяті до уваги представниками контролюючого органу.

Зазначає, що товариством вжито заходи по запобіганню виникнення техногенної (екологічної) аварії, неконтрольованого вибуху та пожежі в зоні досяжності працюючої особи, тобто загрози життю та здоров`ю людей, а тому застосування до відповідача передбаченого законодавством заходу реагування є безпідставним.

Вважає, що поняття загроза життю та/або здоров`ю людини є оціночним поняттям, тому застосування крайнього, тому заборона виконання робіт та експлуатації об`єкту з боку позивача є необґрунтованим.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно направлення на проведення перевірки від 07.05.2021 № 805//12 та на підставі розпорядчого документа, на виконання якого проводиться захід державного нагляду (контролю) - наказу від 07.05.2021 № 949, посадовими особами Управління Держпраці у Житомирській області було проведено позапланову перевірку в частині: виконання доручення Прем`єр-міністра України від 11.03.2021 №10033/1/1-21 ТОВ "БАРНЕТТА-ТОРГ" на предмет дотримання вимог законодавства у сферах охорони праці, та промислової безпеки під час виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки з питань оформлення трудових відносин.

За наслідками планової перевірки складено акт від 14.05.2021 №805/12.

Відповідно до Опису виявлених порушень вимог законодавства зазначених у таблиці Акту перевірки суб`єкта господарювання зафіксовані такі основні порушення, які створюють ризик настання негативних наслідків від провадження господарської діяльності та загрозу життю працівників підприємства:

- суб`єктом господарювання, у власності або користуванні якого є об`єкти підвищеної небезпеки, не організовано розроблення і складання декларацій безпеки об`єктів підвищеної небезпеки та їх надання разом з позитивними висновками експертизи територіальним органам Держпраці.

- електрообладнання і електропроводки у вибухонебезпечних зонах не піддаються зовнішньому огляду не менше одного разу на три місяці.

- не проведене опосвідчення електроустановок АЗК.

- не ведеться журнал обліку та зберігання засобів захисту.

Водночас, на виконання вимог зазначених у акті позапланової перевірки суб`єкта господарювання №805/12 від 14.05.2021 відповідачем до суду надано копію Декларації безпеки об`єкта підвищеної небезпеки АЗС №6 в комплексі з АГЗП ТОВ "БАРНЕТТА-ТОРГ"; копією висновку експертизи №18.15.00.0339.21 декларації безпеки об`єкта підвищеної небезпеки від 19.03.2021 року; копію витягу з Журналу огляду електроустановок; копію Акту опосвідчення стану безпеки електроустановок споживачів ві 2020р. за №3.

Тобто, порушення, які були встановлені актом перевірки №805/12 від 14.05.2021 усунені частково.

Зокрема, за наданих сторонами доказів, залишається не усунуте порушення стаття 10 ЗУ №2245, п.3, п.8 Порядку декларування об`єктів підвищеної небезпеки затвердженим постановою КМУ від 11 липня 2002 № 956: Суб`єктом господарювання, у власності або користуванні якого є об`єкти підвищеної небезпеки, не організовано розроблення і складання декларацій безпеки об`єктів підвищеної небезпеки та їх надання разом з позитивними висновками експертизи територіальним органам Держпраці.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Крім того, частиною четвертою статті 43 Основного Закону кожному гарантоване право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, відповідно до статті 38 Закону України від 14.10.1992 №2694-XII Про охорону праці (далі - Закон №2694-XII), державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Наказом Державної служби України з питань праці від 03.08.2018 №84 затверджено Положення про Управління Держпраці у Житомирській області (далі - Управління Держпраці), згідно з пунктом 1 якого Управління Держпраці є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується. Повноваження Управління Держпраці поширюються на територію Житомирської області.

Згідно з підпунктом 20 пункту 4 Положення про Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого здійснює державний нагляд (контроль) у сфері діяльності, пов`язаної з об`єктами підвищеної небезпеки та потенційно небезпечними об`єктами, з питань проведення ідентифікації та декларування безпеки об`єктів підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05.04.2007 №877-V Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (далі - Закон №877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Статтею 39 Закону №2694-XII передбачено, що посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, мають право: видавати в установленому порядку роботодавцям, керівникам та іншим посадовим особам юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевим державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування обов`язкові для виконання приписи (розпорядження) про усунення порушень і недоліків в галузі охорони праці, охорони надр, безпечної експлуатації об`єктів підвищеної небезпеки; забороняти, зупиняти, припиняти, обмежувати експлуатацію підприємств, окремих виробництв, цехів, дільниць, робочих місць, будівель, споруд, приміщень, випуск та експлуатацію машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів праці, виконання певних робіт, застосування нових небезпечних речовин, реалізацію продукції, а також скасовувати або припиняти дію виданих ними дозволів і ліцензій до усунення порушень, які створюють загрозу життю працюючих.

Згідно частини п`ятої статті 4 Закону №877-V, виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.

Приписами статті 4 Закону №2694-XII визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, у тому числі на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці.

При цьому, державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров`я людини, функціонування і розвитку суспільства, середовища проживання і життєдіяльності перед будь-якими іншими інтересами і цілями у сфері господарської діяльності (стаття 3 Закону №877-V).

Таким чином, позивач наділений відповідними повноваженнями державного нагляду (контролю) у сфері охорони праці, у тому числі на вжиття до суб`єктів господарювання певних заходів реагування (зокрема, складання приписів, протоколів, розпоряджень про усунення виявлених порушень вимог охорони праці), а також на звернення до суду у разі невиконання суб`єктом господарювання в повному обсязі та у встановлений строк вимоги посадової особи органу державного нагляду (контролю) щодо усунення порушень вимог законодавства, якщо при цьому наявні підстави для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг.

Разом з тим, повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можливе лише за рішенням суду. При цьому передумовою прийняття такого рішення є встановлення факту (фактів) виконання робіт (надання послуг) суб`єктами господарювання та порушень вимог законодавства під час їх виконання, які створюють загрозу життю працюючих.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції стосовно наявності (відсутності) порушень вимог законодавства з охорони праці та промислової безпеки під час виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки на АЗС, колегія суддів враховує, що АЗС з автогазозаправним пунктом (АГЗП), за адресою знаходження якого проведено перевірку, є потенційно-небезпечним об`єктом, оскільки на ньому відповідач у межах своєї господарської діяльності здійснює отримання, зберігання і використання палива нафтової групи та скрапленого газу. Цієї обставини не заперечує відповідач.

Відповідно до статті 1 Закону України від 18.01.2001 №2245-III Про об`єкти підвищеної небезпеки (далі - Закон №2245-III), об`єкт підвищеної небезпеки - об`єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об`єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру.

При цьому, відповідно до статті 13 Закону №2694-XII роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, зокрема розробляє за участю сторін колективного договору і реалізує комплексні заходи для досягнення встановлених нормативів та підвищення існуючого рівня охорони праці; забезпечує виконання необхідних профілактичних заходів відповідно до обставин, що змінюються; забезпечує належне утримання будівель і споруд, виробничого обладнання та устаткування, моніторинг за їх технічним станом; організовує проведення аудиту охорони праці, лабораторних досліджень умов праці, оцінку технічного стану виробничого обладнання та устаткування, атестацій робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці в порядку і строки, що визначаються законодавством, та за їх підсумками вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів.

Також, статтею 9 Закону №2245-III передбачено, що суб`єкт господарської діяльності ідентифікує об`єкти підвищеної небезпеки відповідно до кількості порогової маси небезпечних речовин. Порядок ідентифікації, форма та зміст оповіщення про її результати визначаються Кабінетом Міністрів України.

Ідентифікація об`єктів підвищеної небезпеки - порядок визначення об`єктів підвищеної небезпеки серед потенційно небезпечних об`єктів (стаття 1 Закону №2245-III).

Відповідно до ст.10 Закону №2245-III суб`єкт господарської діяльності готує і подає до місцевих органів виконавчої влади декларацію безпеки об`єкта підвищеної небезпеки. Суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність за достовірність даних, наведених у декларації безпеки. Порядок розроблення декларації безпеки, її зміст, методика визначення ризиків та їх прийнятні рівні встановлюються Кабінетом Міністрів України. Подання декларації безпеки або іншої звітної документації не звільняє суб`єктів господарської діяльності від державного нагляду і контролю за їх діяльністю.Вимоги частини першої цієї статті поширюються на підприємства, установи, організації, які планують експлуатувати хоча б один об`єкт підвищеної небезпеки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 №956 затверджено Порядок ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки та Порядок декларування безпеки об`єктів підвищеної небезпеки.

Відповідно до пунктів 3, 18 Порядку ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки суб`єкт господарювання, у власності або користуванні якого є хоча б один потенційно небезпечний об`єкт чи який має намір розпочати будівництво такого об`єкта, організовує проведення його ідентифікації. Суб`єкт господарювання складає повідомлення про результати ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки за формою ОПН-1 (додаток 1) і надсилає його у двотижневий термін відповідним територіальним органам Держпраці, ДСНС, Держекоінспекції, державної санітарно-епідеміологічної служби, Держархбудінспекції, а також відповідній місцевій держадміністрації або виконавчому органу місцевої ради (далі - уповноважені органи). Місцеві держадміністрації або виконавчі органи місцевих рад публікують відомості про об`єкти підвищеної небезпеки за формою згідно з додатком 4 в друкованих засобах масової інформації регіональної сфери розповсюдження протягом 30 днів після отримання повідомлення.

Згідно з пунктом 8 Порядку декларування передбачено, що декларація безпеки разом з позитивним висновком експертизи подається відповідним територіальним органам Держпраці, ДСНС, Держекоінспекції, державної санітарно-епідеміологічної служби, Держархбудінспекції, а також відповідній місцевій держадміністрації або виконавчому органу місцевої ради.

Також, пунктами 22 - 25 Порядку ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки передбачено, що уповноважені органи ведуть облік об`єктів підвищеної небезпеки на підставі повідомлень про результати ідентифікації. Державний реєстр об`єктів підвищеної небезпеки веде Держпраці. Включення об`єкта підвищеної небезпеки до Державного реєстру об`єктів підвищеної небезпеки здійснюється протягом 30 робочих днів після подання суб`єктом господарювання до територіального органу Держпраці повідомлення про результати ідентифікації. Територіальний орган Держпраці не пізніше ніж через десять робочих днів після реєстрації об`єкта підвищеної небезпеки письмово повідомляє суб`єктові господарювання про включення такого об`єкта до Державного реєстру об`єктів підвищеної небезпеки. Суб`єкт господарювання письмово повідомляє про включення об`єкта підвищеної небезпеки до Державного реєстру об`єктів підвищеної небезпеки іншим уповноваженим органам. У разі коли за результатами ідентифікації об`єкти не віднесено до об`єктів підвищеної небезпеки, територіальний орган Держпраці надсилає суб`єктові господарювання інформацію про результати ідентифікації.

Отже, аналіз наведених положень дозволяє стверджувати, що обов`язок з ідентифікації об`єкта підвищеної небезпеки покладається на власника такого об`єкта або його користувача.

Як встановлено судом першої інстанції, порушення, які були виявлені перевіркою та визначені позивачем як такі, що несуть ризик смерті працівників, завдання шкоди їх здоров`ю, в акті перевірки від 14.05.2021 №805/12.

Матеріали справи містять копію Декларації безпеки об`єкта підвищеної небезпеки АЗС №6 в комплексі з АГЗП ТОВ "БАРНЕТТА-ТОРГ" та копія висновку експертизи №18.15.00.0339.21 декларації безпеки об`єкта підвищеюї небезпеки від 19.03.2021 року.

Однак встановлено, що на момент розгляду справи, в матеріалах справи відсутні докази, що ТОВ "Барнета-Торг" дану декларацію та висновок експерта подало до територіального органу Держпраці, як того визначено чинним законодавством.

Тобто, в ході розгляду даної справи підтверджено факт порушення відповідачем вимог статті 10 ЗУ №2245, п.3, п.8 Порядку декларування об`єктів підвищеної небезпеки затвердженим постановою КМУ від 11 липня 2002 № 956.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, недотримання відповідачем вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки й високий ступінь небезпечності зазначених в акті перевірки порушень, свідчить, що наявність вказаних порушень є реальним ризиком виникнення надзвичайних ситуацій та створює загрозу життю та здоров`ю працівників відповідача.

При цьому колегія суддів зазначає, що під загрозою життю та здоров`ю людей необхідно розуміти виникнення умов, за якими подальше продовження діяльності підприємства, установи, організації, виконання робіт або експлуатація об`єкта, машин і механізмів несе ризик спричинення внаслідок цих умов фізичної шкоди громадянам, в тому числі такої, яка може призвести до смертельних наслідків.

Отже, життя та здоров`я людини, а також безпечні та здорові умови праці є пріоритетними та переважають над іншими правами та інтересами, зокрема правом на працю та здійснення господарської діяльності.

Тобто, застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) є необхідним оперативним та превентивним способом впливу на порушника з метою усунення існування загрози життю та здоров`ю людей. При цьому застосування таких заходів обумовлюється саме наявністю факту порушення вимог законодавства, який зафіксований в акті перевірки та залишається не усунутим на час розгляду судом відповідного позову органу державного нагляду (контролю).

Станом на дату розгляду даної справи відповідачем не надано суду першої інстанції доказів, які б підтверджували усунення виявлених порушень повністю.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги Управління Держпраці у Житомирській області підлягали задоволенню.

Так, поняття загроза життю та/або здоров`ю людини є оціночним поняттям та віднесено до сфери захисту населення, територій, навколишнього природного середовища та майна, функція контролю (нагляду) за чим, зокрема, покладена на позивача, посадові особи якого володіють спеціальними знаннями у цій сфері.

При цьому, існує три обставини, які обов`язково мають бути встановлені у цій справі: наявність порушення правил охорони праці та безпеки життєдіяльності; наявність загрози життю та здоров`ю працівників відповідача; прямий та безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням та загрозою.

Також, колегія суддів наголошує, що заборона виконання робіт та експлуатації певного об`єкту є крайнім заходом впливу і повинна застосовуватися у виключних випадках, коли виявлені порушення дійсно становлять реальну загрозу життю і здоров`ю людей, а усунення цих порушень вимагає вжиття саме таких заходів реагування.

Разом з тим, застосований захід реагування має тимчасовий характер, період дії якого залежить безпосередньо від факту усунення відповідачем виявлених порушень. Такий захід реагування не є санкцією за порушення вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки, та є превентивним заходом, який спрямований на недопущення існування невиправданого ризику та загрози життю і здоров`ю людей.

Захід реагування має тимчасовий характер, період дії якого залежить безпосередньо від факту усунення відповідачем виявлених порушень.

Крім того, захід реагування має також спонукаючий характер, направлений на забезпечення вимог законодавства у сфері охорони праці.

Схожа правова позицією викладена Верховним Судом у постанові від 05.12.2018 у справі № 826/13896/16.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Барнетта-Торг" залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 08 квітня 2022 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.