Справа № 380/1837/22
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2022-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2022 року
справа №380/1837/22
провадження № П/380/1846/22
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 з такими вимогами:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошової допомоги на оздоровлення у серпні 2016 року, червні 2017 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , як правонаступника військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) недоплачену грошову допомогу на оздоровлення у серпні 2016 року, червні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) підйомної допомоги у 2021 році передбаченої п.3 статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.91 № 2011-ХІІ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) підйомну допомогу за 2021 рік передбачену п.3 статті 9-1 Закону Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.91 №2011-ХІІ.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 повідомив, що наказом 7 прикордонного загону ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ) №196-ОС від 22.06.2021 звільнений з військової служби в запас, наказом №202-ОС від 25.06.2021 виключений із списків особового складу, усіх видів забезпечення. Позивач зазначає, що з отриманих на адвокатський запит представника позивача відомостей щодо виплаченого грошового забезпечення дізнався, що ВЧ НОМЕР_2 в серпні 2016 року та червні 2017 року протиправно не включила до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення, суми щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №889; в 2021 році протиправно не виплатила підйомну допомогу.
Відповідач, ВЧ НОМЕР_1 позов не визнає, подав відзив на позовну заяву, просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Відповідач вказує, що щомісячна додаткова грошова винагорода, визначена Постановою №889 та Інструкцією №73, має тимчасовий характер, а тому не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується розмір одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому відповідач вважає, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, визначений статтею 122 КАС України, зауваживши, що виплата допомоги на оздоровлення здійснена позивачу у серпні 2016 року та червні 2017 року, а з цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду в січня 2022 року. Щодо нарахування та виплати в 2021 році підйомної допомоги, то відповідач зазначив, що реєстрація місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 була здійснена 23.06.2021, тобто після видання наказу №196-ОС від 22.06.2021 про припинення контракту з позивачем та його звільнення з військової служби; рапорт про нарахування та виплату підйомної допомоги позивач подав 25.06.2021 в день виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу прикордонного загону, у зв`язку з цим нарахування та виплата підйомної допомоги не проводилась.
Представник позивача подав відповідь на відзив, в яких навів аргументи щодо помилковості мотивів відповідача.
Щодо питання визначення належного відповідача за цим позовом суд враховує таке: відповідно до наказу Адміністрації Держприкордонслужби України від 01.06.2020 №52 «Про припинення діяльності військової частини НОМЕР_2 у результаті реорганізації», виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань припинено діяльність Мостиського прикордонного загону, військової частини НОМЕР_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ), правонаступником визначено військову частину НОМЕР_1 , котра є процесуальним правонаступником НОМЕР_5 та належним відповідачем у спірних правовідносинах. Водночас позовні вимоги до ліквідованого суб`єкта владних повноважень (військової частини 149) є очевидно безпідставними та з цих причин в їх задоволенні слід відмовити.
Суд з`ясував зміст позовних вимог та заперечень на позов, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:
ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України. Відповідно до послужного списку позивач з 31.07.2020 по 02.10.2020 обіймав посаду заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » І категорії (тип Б) 7 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (а.с. 13-14).
Відповідно до наказу начальника 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби №356-ос від 02.10.2020 ОСОБА_1 призначений заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби «Нижанковичі» (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) (а.с. 15).
Відповідно до наказу начальника 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби №196-ОС від 22.06.2021 ОСОБА_1 звільнений з військової служби за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням контракту (а.с. 8).
Згідно з даними паспорта громадянина України серія НОМЕР_6 , 23.06.2021 ОСОБА_1 зареєстрував місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18звор.).
23.06.2021 ОСОБА_1 подав начальнику відділення інспекторів прикордонної служби «Нижанковичі» (тип В) відділу прикордонної служби «Смільниця» (тип Б) рапорт, клопотав про виплату йому підйомної допомоги у зв`язку із переміщенням для подальшого проходження служби з відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » І категорії (тип Б) Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління ДПС України у відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » І категорії (тип Б) Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління ДПС України. До цього рапорту додав наказ №356-ос від 02.10.2020 та копії його паспорта (а.с. 16).
Відповідно до наказу начальника 7 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №202-ОС від 25.06.2021 ОСОБА_1 з 25.06.2021 виключений зі списків особового складу загону та знятий з усіх видів забезпечення (а.с. 8).
Адвокат Хом`як Є.Л. в інтересах позивача звернувся до відповідача із запитом з приводу нарахування та здійснення виплат ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням його зі служби. 7 прикордонний Карпатський загін Західного регіонального управління ДПС України листом №11/27611 від 29.12.2021 надав заявнику відповідь та копії архівних відомостей грошового забезпечення ОСОБА_1 . Серед іншого в листі повідомив, що відповідь на рапорт ОСОБА_1 від 25.06.2021 не надавалась за відсутності законних підстав для виплати підйомної допомоги (а.с. 9).
Відповідно до архівних відомостей грошового забезпечення ОСОБА_1 з січня 2016 по грудень 2016, №4 з січня 2017 по грудень 2017 встановлено такі обставини:
1) в період проходження військової служби позивачу виплачувалась додаткова грошова винагорода за період:

- з лютого 2016 по грудень 2016 рр.: за лютий 2016 1258,70 грн., за березень 2017 1210,44 грн., за квітень 2016 1403,84 грн., травень-червень 2016 по 2480,88 грн., липень 2016 3860,88 грн., серпень 2016 - 3872,15 грн., вересень 2016 3918,00 грн., жовтень 2016- 3939,32 грн., листопад -грудень 2016 по 3955,65 грн., разом 32336,39 грн.;

- з січня 2017 по листопад 2017 року по 3955,65 грн. щомісяця, за грудень 2017 4444,36 грн., а всього 47956,51 грн.

2) у серпні 2016 року, червні 2017 року при обчисленні грошової допомоги на оздоровлення до складу грошового забезпечення, з якого обчислювалася сума грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 , не включено щомісячну додаткову грошову винагороду.

Вирішуючи спір по суті, суд керується такими міркуваннями та мотивами щодо оцінки фактичних обставин справи, а також тлумачення та застосування релевантних норм права:

правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII. Згідно з частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено в статті 12 Закону №2011-XII. Так, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою цієї статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: - посадовий оклад, оклад за військовим званням; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); - одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до частини третьої статті 9-1 Закону №2011-XII при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Відповідно до статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (була чинною до 28.02.2018, тобто регулює спірні правовідносини; далі Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Суд відхиляє аргументи відповідача на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, визначеного статтею 122 КАС України. Суд враховує, що оскаржені виплати входять до складу грошового забезпечення військовослужбовця, що є його заробітною платою. Звернення до суду з позовом про стягнення належних працівникові сум заробітної плати не обмежуються будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ» (далі Постанова №889) Уряд з 1 жовтня 2010 р. встановив військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Постановою від 16 вересня 2015 р. №704 «Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. №889», що набрала чинності з 01.01.2016, Уряд вніс зміни до Постанови №889 та поширив виплату щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення, на всіх військовослужбовців Державної прикордонної служби (крім військовослужбовців строкової військової служби).

Суд на підставі наявних в справі письмових доказів встановив, що ОСОБА_1 в період з лютого 2016 року по грудень 2017 року щомісяця отримував щомісячну додаткову грошову винагороду на підставі Постанови №889, ці обставини підтверджуються даними архівних відомостей його грошового забезпечення за 2016 - 2017 рр. (а.с. 11, 12).

Оцінюючи позицію відповідача суд враховує таке. Відповідно до Постанови №889 щомісячна додаткова грошова винагорода надається в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення військовослужбовця, котре, відповідно до положень статті 9 Закону №2011-XII та Постанови КМУ №1294 складається з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17, викладені у постанові від 06.02.2019, відповідно до яких до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

За обставин цієї справи для ОСОБА_1 як військовослужбовця Державної прикордонної служби за контрактом щомісячна додаткова грошова винагорода на підставі Постанови №889 в розумінні положень статті 9 Закону №2011-ХІІ та Постанови №1294 була одним із підвидів щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, оскільки: - виплачувалася щомісяця; - мала фіксований розмір у відсотковому відношенні до окладу; - фактично тільки зростала (з 1210,44 грн. до 4444,36 грн.); - складала істотну частину фактичного заробітку військовослужбовця, тому ця винагорода не може вважатись одноразовою чи такою, що носить тимчасовий характер. За таких фактичних обставин доводи відповідача про нібито тимчасовий чи одноразовий характер цієї щомісячної додаткової винагороди є хибними.

Відповідач не включив суми щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого в 2016-2017 рр. обчислював грошову допомогу на оздоровлення.

Правовою підставою таких дій відповідача є застосування пункту 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 № 73 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 р. за № 217/28347 (далі Інструкція №73), відповідно до якого винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Оцінюючи позицію відповідача, суд при вирішення спору застосовує положення частин першої-третьої статті 7 КАС України такого змісту:

1. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

2. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

3. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Суд враховує, що відповідно до ст.ст. 9-1, 10-1 Закону №2011-XII грошова допомога на оздоровлення надаються військовослужбовцю у розмірі місячного грошового забезпечення, котре, відповідно до положень статті 9 Закону №2011-XII та Постанови КМУ 1294 складається з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже, положення пункту 8 Інструкції №73 прямо суперечить ст.ст. 9, 9-1, 10-1 Закону №2011-XII, оскільки закон не встановлює будь-яких обмежень щодо складових місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір підйомної допомоги чи допомоги на оздоровлення. Тому суд застосовує до спірних правовідносин норми Закону №2011-XII, відповідно до яких грошова допомога на оздоровлення визначаються у розмірі місячного грошового забезпечення військовослужбовця, до якого входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія).

Отже, дії відповідача щодо не включення суми щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислювалися та виплачувалися грошова допомога на оздоровлення у 2016 році та у 2017 році є протиправними.

Ефективним способом відновлення порушених протиправними діями Мостиського прикордонного загону прав позивача є спонукання (зобов`язання) військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 суми грошової допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 рік, включивши суму щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 за відповідний місяць до складу грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення, а також здійснити виплату перерахованих сум грошової допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 рік, з урахуванням попередньо виплачених сум.

Щодо обґрунтованості вимог позивача про виплату йому підйомної допомоги у 2021 році суд зазначає таке. Відповідно до наказу №356-ос від 02.10.2020 ОСОБА_1 призначений заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби «Нижанковичі» (тип В) відділу прикордонної служби «Смільниця», звільненого з посади заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » І категорії (тип Б). 22.06.2021 наказом начальника 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби №196-ОС ОСОБА_1 звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням контракту. Відповідно до даних паспорта громадянина України ОСОБА_1 зареєстрував своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 23.06.2021, - тобто вже після припинення дії контракту про проходження військової служби та прийняття рішення про його звільнення з військової служби. Період з 23 по 25 червня 2021 року (після прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби і до прийняття рішення про його виключення з списків особового складу військової частини) призначений для здачі позивачем справ та обов`язків, оформлення документів на звільнення. За таких обставин суд розцінює перереєстрацію ОСОБА_1 місця проживання та подачу рапорту про виплату підйомних після звільнення з військової служби як зловживання правами, тому визнає обґрунтованою позицію відповідача щодо відсутності підстав для виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги за 2021 рік.

Підсумовуючи свої міркування суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 частково.

Суд не здійснює розподіл судових витрат відповідно до норм статті 132 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та не подав доказів понесення інших судових витрат.

Керуючись ст.ст. 9, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислювалися та виплачувалися у 2016 році та у 2017 році грошова допомога на оздоровлення, передбачена пунктом 1 статті 10-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХП «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_7 ):

- перерахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) суми грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, включивши суму передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» щомісячної додаткової грошової винагороди за відповідний місяць до складу грошового забезпечення військовослужбовця, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення;

- виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) перераховану суму грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, вирахувавши вже виплачену суму допомог.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати не розподіляти.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Москаль Р.М.