Справа № 500/29/22
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/29/22 пров. № А/857/5065/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рибачука А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом Управління соціальної політики Тернопільської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Подлісна І.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 11 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

31 грудня 2021 року Управління соціальної політики Тернопільської міської ради звернулось в суд з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Герелевич О.М. від 23 грудня 2021 року ВП № 66546496 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою від 23 грудня 2021 року ВП № 66546496, прийнятою головним державним виконавцем Герелевич О.М., за невиконання виконавчого листа, виданого 04 серпня 2021 року Тернопільським окружним адміністративним судом, накладено на Управління соціальної політики Тернопільської міської ради штраф у розмірі 5100 грн. Вказує, що на виконання рішення суду у справі № 500/2569/21, яким Управління зобов`язано перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 05 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум допомоги, у добровільному порядку проведено перерахунок такої грошової допомоги стягувачу. Довідку про здійснення нарахування надіслано відповідачу 04 серпня 2021 року. Зазначає, що листом від 27 серпня 2021 року повідомило відповідача про те, що рішення суду виконано Управлінням в межах його компетенції та про те, що виплатити кошти ОСОБА_1 не в змозі з поважних причин відсутність бюджетних призначень на дані цілі. Вказує, що є лише розпорядником державних коштів, які виділені в межах бюджетних асигнувань і з поважних причин не в змозі провести виплату на виконання рішення суду. З посиланням на положення статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII вважає, що постанова про накладення штрафу винесена державним виконавцем безпідставно та з порушенням вимог Закону, державний виконавець не встановив наявність чи відсутність поважних причин невиконання рішення суду, а Управління в межах своєї компетенції виконало рішення суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ВП № 66546496 від 23 грудня 2021 року про накладення штрафу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем виконано рішення суду не у повному обсязі не з його вини, а за відсутності бюджетного фінансування, доказом чого є представлені виписки по рахунках, що є поважною причиною в розумінні статей 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII. На підтвердження відсутності бюджетного фінансування, позивачем подано довідку про те, що протягом 2020-2021 років Управлінню не виділялися кошти з Державного бюджету України для виплати разової грошової допомоги до 5 травня в сумах, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Не погодившись з прийнятим рішенням, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що станом на 23 грудня 2021 року інформація щодо виконання виконавчого листа по справі № 500/2569/21 на адресу відділу не надходила, а тому, керуючись вимогами статей 63, 75 Закону № 1404-VIII, 23 грудня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду. Вказує, що оскаржувану постанову про накладення штрафу державним виконавцем винесено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з метою недопущення порушень положень Закону № 1404-VIII. Вважає, що у боржника були відсутні поважні причини невиконання судового рішення, наводить практику Верховного Суду щодо розгляду аналогічних справ.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 04 серпня 2021 року Тернопільським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 500/2569/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, відповідно до якого зобов`язано Управління перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 05 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги (а.с.52-53).

На підставі заяви стягувача, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону № 1404-VIII, державним виконавцем Герелевич О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 18 серпня 2021 року ВП № 66546496 по виконанню виконавчого листа № 500/2569/21, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 04 серпня 2021 року. Встановлено боржнику строк виконання рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с.11-12).

04 серпня 2021 року Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради надіслано Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) довідку про здійснення нарахування № 3336/13.8, згідно з якою ОСОБА_1 на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі № 500/2569/21 нараховано 10246,00 грн з врахуванням раніше виплачених сум (а.с.8).

Листом від 27 серпня 2021 року позивач повідомив відповідача про те, що рішення суду виконано Управлінням в межах його компетенції та про те, що виплатити кошти ОСОБА_1 . Управління не в змозі з поважних причин, а саме через відсутність бюджетних призначень на дані цілі. Зазначено, що міським головою Тернополя за ініціативи позивача направлено звернення за № 6450 від 02 квітня 2021 року Прем`єр-міністру України ОСОБА_2 та Комітету Верховної ради України з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів, щодо ініціювання внесення змін до Державного бюджету України та виділення коштів на виконання судових рішень і виплати у 2021 році допомоги у розмірах, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Оскільки дане звернення залишилось невирішеним, міським головою скеровано повторне звернення від 04 червня 2021 року № 12121-Ю (а.с.13, 21-22).

02 вересня 2021 року Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради подано до Тернопільського окружного адміністративного суду заяву про відстрочення виконання судового рішення по справі № 500/2569/21 (а.с.15-16).

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року в задоволенні заяви Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про відстрочення виконання судового рішення - відмовлено повністю.

05 жовтня 2021 року відповідачем надіслано позивачу вимогу № 9733/04.1-24, якою зобов`язано виконати рішення суду № 500/2569/21 в повному обсязі, повідомити державного виконавця письмово протягом 10 робочих днів (а.с.17).

У відповідь на дану вимогу, 18 жовтня 2021 року позивачем повідомлено відповідача про те, що те, що рішення суду виконано Управлінням в межах його компетенції та про те, що виплатити кошти ОСОБА_1 не в змозі з поважних причин відсутність бюджетних призначень на дані цілі (а.с.18).

10 грудня 2021 року відповідачем надіслано позивачу вимогу № 13435/04.1-24, якою зобов`язано виконати рішення суду № 500/2569/21 в повному обсязі, повідомити державного виконавця письмово протягом 10 робочих днів. Повідомлено, що відповідно до вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу (а.с.19).

У відповідь на дану вимогу, 22 грудня 2021 року позивачем повідомлено відповідача про те, що те, що рішення суду виконано Управлінням в межах його компетенції та про те, що виплатити кошти ОСОБА_1 не в змозі з поважних причин відсутність бюджетних призначень на дані цілі. Вказано, що дане рішення внесено у сформований список черговості виплати разової грошової допомоги до 05 травня, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2021 року № 902 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду у 2021 році» (а.с.20).

23 грудня 2021 року старшим державним виконавцем Герелевич О.М. винесено постанову про накладення штрафу ВП № 66546496, якою за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця накладено на Управління соціальної політики Тернопільської міської ради штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. Зобов`язано боржника протягом 10 робочих днів виконати рішення суду та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с.7).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України № 1404-VIII від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частинами першою, п`ятою, шостою статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1, 16 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII установлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (частина четверта статті 19 Закону № 1404-VIII).

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

Водночас, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано і таке невиконання сталося без поважних на те причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Постановою Кабінету Міністрів України № 325 від 08 квітня 2021 року «Деякі питання виплати у 2021 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» затверджено Порядок використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань (далі Порядок № 325).

Відповідно до пунктів 1-5 Порядку № 325 цим Порядком визначається механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Щорічна разова грошова допомога ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань та соціальна допомога особам, які мають особливі та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною» для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань (далі - бюджетні кошти).

Головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики.

Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є:

1) структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення);

2) структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - місцеві органи соціального захисту населення), центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які відповідають вимогам пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України (далі - центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат).

Бюджетні кошти спрямовуються на виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога).

Бюджетні кошти розподіляються Мінсоцполітики в межах бюджетних призначень і спрямовуються регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між місцевими органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що перераховують кошти за місцем отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання через відділення організації, що здійснює виплату і доставку пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання, або на поточні рахунки уповноваженого банку (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у розмірах згідно з додатком до цього Порядку.

Тобто, згідно запровадженого механізму фінансування спірної грошової допомоги Міністерство соціальної політики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, що розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які й здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій.

Відповідно до частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом (частина друга статті 23 БК України).

Матеріалами справи підтверджується часткове виконання боржником судового рішення шляхом проведення перерахунку на користь ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум.

Водночас, оскільки грошова допомога до 05 травня є виплатою, яка фінансується з державного бюджету, відповідні кошти на зверненням позивача не надходили від їх розпорядника Міністерства соціальної політики для виплати ОСОБА_1 тому невиконання рішення суду в цій частині мало місце за поважних причин, які в силу діючого законодавства не залежать від позивача як місцевого органу соціального захисту.

Для підтвердженням відсутності бюджетного фінансування, позивачем подано виписки з рахунку за кодом програми 2501150 «Щорічна разова грошова допомога ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань та соціальна допомога особам, які мають особливі та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною», згідно з якими протягом 2020-2021 років Управлінню соціальної політики не виділялися кошти з Державного бюджету України для виплати разової грошової допомоги до 05 травня.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивач вчиняв дії, спрямовані на реальне виконання судового рішення. Міським головою Тернополя за ініціативи позивача направлено звернення за № 6450 від 02 квітня 2021 року Прем`єр-міністру України ОСОБА_2 та Комітету Верховної ради України з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів, щодо ініціювання внесення змін до Державного бюджету України та виділення коштів на виконання судових рішень і виплати у 2021 році допомоги у розмірах, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Оскільки дане звернення залишилось невирішеним, міським головою скеровано повторне звернення від 04 червня 2021 року № 12121-Ю (а.с.13, 21-22).

Такі підстави невиконання рішення суду суд апеляційної інстанції вважає поважними, оскільки грошові кошти у вигляді перерахованої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, яка належить ОСОБА_1 не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок державного бюджету.

Окрім цього, позивач вживав залежні від нього заходи для інформування розпорядника бюджетних коштів і отримання від останнього таких, тобто, проявив достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Відтак, часткове невиконання судового рішення відбулось із незалежних від позивача причин, які слід визнати поважними у розумінні статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», що виключає можливість накладення штрафу на боржника.

Невиконання судового рішення Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та без фактичної наявності коштів з бюджету не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу в такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 червня 2018 року у справі № 757/29541/14-а.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10 травня 2015 року у справі № 464/8577/16-а, від 20 березня 2019 року у справі № 822/1079/17 колегія суддів до уваги не бере, оскільки такі не стосуються правовідносин щодо невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів, які були нараховані, за відсутності відповідних бюджетних призначень.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про накладення штрафу ВП № 66546496 є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі № 500/29/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 06 квітня 2022 року.