Справа № 725/375/22
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2022-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/375/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Федіна А.В.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

07 квітня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом 31 (Чернівецького) прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до Громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення,

В С Т А Н О В И В :

31 (Чернівецький) прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці з позовом до Громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , у якому просив суд: примусово видворити громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України до Ісламської Республіки Пакистан. Затримати громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення видворення за межі території України, та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк 6 (шість) місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме: з 15:50 17.01.2022.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20.01.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20.01.2022 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду передчасне, адже відповідачу не було надано можливості самостійно покинути територію України. Також зауважив, що порушено його право на отримання правової допомоги з моменту затримання.

04.04.2022 до суду надійшла заява представника відповідача про розгляд даної справи за відсутності представника відповідача.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Вказав на безпідставність доводів відповідача про те, що йому не було надано можливості самостійно покинути територію України, адже у рішенні про примусове повернення відповідач особисто вказав, що не може покинути Україну тому що немає документів і грошей.

Щодо доводів відповідача про не забезпечення його права на правову допомогу, позивач зауважив, що у протоколі про адміністративне затримання вказано реквізити та засоби зв`язку із Регіональним центром з надання безоплатної правової допомоги в Чернівецькій області, до відповідача прибував адвокат на надавав йому правову допомогу.

Також позивач просив здійснювати розгляд даної справи без участі позивача.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що 31.07.2021 громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув в Україну через пункт пропуску Бориспіль для авіаційного сполучення з метою навчання на запрошення Приватного закладу вищої освіти "Міжнародний європейський університет".

23.11.2021 відповідач відрахований з Приватного закладу вищої освіти "Міжнародний європейський університет".

17.12.2021 Центральним Міжрегіональним Управлінням ДМС в м. Києві та Київській області скасована видана відповідачу для навчання посвідка на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 .

14.01.2022 близько відповідач 04 год. 00 хв. вчинив незаконне перетинання державного кордону із України в Румунію, поза пунктами пропуску через державний кордон України, без документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з території України, на напрямку 811 прикордонного знаку (територія Тереблечанської об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області) на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби Біла Криниця відділу прикордонної служби Порубне , внаслідок чого того ж числа був затриманий на території Румунії представниками Прикордонної поліції Румунії, в районі н.п. Фретеуцій-Ной.

17.01.2022 о 15:50, на підставі ст.ст. 3, 5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством Про реадмісію осіб відповідач був переданий представниками Прикордонної поліції Румунії на територію України в ході прикордонно-представницької зустрічі у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення Порубне - Сірет та був затриманий в порядку ст. 263 КУпАП, про що повідомлено Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України та Посольство Ісламської Республіки Пакистан.

Також 17.01.2022 відносно громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №021746 за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Крім того, 17.01.2022 відносно громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне затримання. У протоколі вказано, що відповідачу роз`яснено його права, зокрема на отримання юридичної допомоги, відмітки про те, що відповідач не потребує захисника, а також про те, що про його затримання повідомлено Регіональний центр з надання безоплатної правової допомоги в Чернівецькій області.

17.01.2022 позивачем прийняте рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, яким зобов`язано відповідача покинути територію України у строк до 19.01.2022. При ознайомленні з цим рішенням, відповідач у відповідній графі зазначив, що він не може покинути Україну тому що немає документу і грошей.

Згідно постанови Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20.01.2022 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП по факту незаконного перетину державного кордону України з Румунією поза пунктами пропуску за обставин наведених у тексті даного позову. Вказаною постановою на відповідача накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 10 діб.

З урахуванням того, що відповідач затриманий при спробі незаконного перетинання державного кордону України, немає законних підстав перебувати на території України, обрав незаконний шлях, з уникненням від прикордонного та інших видів державного контролю, спосіб потрапляння до країн Західної Європи та Україну хотів використати, як одну із транзитних країн на цьому шляху, фактичні його дії суперечать меті в`їзду та перебування його на території України, тобто навчання та отримання відповідної освіти, позивач вважає, що відповідач буде ухилятись від добровільного виконання вказаного рішення, а тому наявні підстави передбачені ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» для примусового видворення останньою за межі території України та затримання з метою забезпечення примусового видворення в порядку ст.289 КАС України, у зв`язку із чим звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи обставини справи, надані представником позивача докази, відсутність близьких родичів, місця проживання на території України та відсутність можливості застосування альтернативних заходів, які передбачені п.п.3, 4 ч.1 ст.289 КАС України, є доведеною наявність ризику того, що відповідач ухиляється від його примусового видворення, а тому останнього слід затримати з метою забезпечення примусового видворення.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно частини 3 статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

За змістом ч.1 ст.288 КАС України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи і підрозділи, органи охорони державного кордону або Служби безпеки України подають до місцевого суду позовні заяви про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

За приписами частин 11-13 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Згідно положень ст.ст. 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземній та осіб без громадянства» примусовому видворенню іноземця повинні передувати дві обставини, а саме: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, 17.01.2022 позивачем було прийнято рішення про примусове повернення відповідача до країни походження або третьої країни та зобов`язано його покинути територію України у строк до 19.01.2022. Копію вказаного рішення відповідачем отримано, що підтверджується відповідною відміткою та згідно його пояснень, що містяться у рішенні про примусове повернення він не може покинути територію України у зв`язку з відсутністю грошей та документів.

В судовому засіданні в суді першої інстанції відповідач підтвердив, що у нього відсутній оригінал паспорту га йому не відомо де знаходиться особа в якої його документи на гроші. При цьому з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався послугами перекладача.

Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20.01.2022 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП по факту спроби незаконного перетину державного кордону України з Румунією поза пунктами пропуску за обставин, які слугували підставою прийняття позивачем рішення від 17.01.2022 про примусове повернення відповідача за межі території України.

Доводи відповідача про те, що йому не було надано можливості самостійно покинути територію України, апеляційний суд відхиляє, адже у рішенні про примусове повернення відповідач особисто вказав, що не може покинути Україну тому що немає документів і грошей.

Також суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що позивачем не забезпечено його права на правову допомогу.

Так, у протоколі про адміністративне затримання від 17.01.2022 зазначено, що про затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено Регіональний центр з надання безоплатної правової допомоги в Чернівецькій області, відповідачу через перекладача роз`яснено право не захист, однак відповідач вказав, що послуг захисника не потребує.

З урахуванням наведеного у сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для затримання та примусового видворення відповідача за межі території України, адже наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України та виконання рішення про примусове повернення.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.