Справа № 160/545/20
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2022-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2022 року Справа № 160/545/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-ІНВЕСТ» до Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» про визнання протиправними та скасування пункту рішення, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі № 160/545/20 та призначено подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
03.02.2020 року судом отримано пояснення ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» на позовну заяву ТОВ ІІ «НЗ-ІНВЕСТ», в яких зазначено, що пункт 1 рішення Дніпровської міської ради від 27 листопада 2019 року за № 99/50 надано ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,65 га по просп. Петра Калнишевського, 1а виключно під нерухомим майном, яке належить на праві власності ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ», а тому, вказаним пунктом Дніпровської міської ради не було та не може бути порушено права та інтереси ТОВ ІІ «НЗ-ІНВЕСТ». ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» є власником магазину продовольчих та непродовольчих товарів загальною площею 3 416,3 кв.м. (опис: загальна площа 3 416,3 кв.м.; магазин продовольчих та непродовольчих товарів - на І поверсі нежитлові приміщення поз. 1-29 літ. А-1, А2-1; підвал під літ. А-1, А2-1 ганок літ. А; вхід у підвал літ. А2; ганок літ. А6 з навісом; навіс літ. М; огорожа № 28 ; мостіння ІІ; мостіння ІІІ), що розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, просп. Петра Калнишевського, будинок ІА (колишня назва - вул. Косіора), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.10.2019 року № 185246191. 29 грудня 2003 року між ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» як Орендарем та Дніпропетровською міською радою як Орендодавцем на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 року № 155/13 було укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений 29.12.2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сісуловою Н. Б. і зареєстрованого в реєстрі за № 9790 (дублікат вказаного договору оренди видано 24.05.2016 року (замість втраченого), відповідно до якого:
- площа земельної ділянки становить 0,7010 га;
- адреса земельної ділянки: м. Дніпропетровська, Індустріальний район, вул. Косіора, 1А;
- цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07);
- строк оренди до 19.11.2018 року,
та який, в силу імперативної норми ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» вважається поновленим та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, оскільки до закінчення договору оренди земельної ділянки ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» звернулось до Дніпровської міської ради із відповідним клопотанням про його поновлення (вх. № 36/4919 від 16.08.2018 року), але відповіді про результати розгляду вказаного клопотання із Дніпровської міської ради на теперішній час ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» не отримало, і по акту прийому-передачі ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» земельну ділянку площею 0,7010 га за адресою: м. Дніпро, Індустріальний район, пр. Петра Калнишевського, 1А (колишня назва - вул. Косіора, 1А) Дніпровській міській раді не повертало. Отже, на теперішній час, вказаний договір оренди діє до 19.11.2033 року і ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» продовжує сплачувати орендну плату за вказану земельну ділянку на підставі вищезазначеного договору оренди земельної ділянки.
У судове засідання 04.02.2020 року з`явились представники позивача та третьої особи, за клопотанням представника відповідача підготовче судове засідання відкладено до 20.02.2020 року.
18.02.2020 року судом отримано відзив Дніпровської міської ради на позовну заяву ТОВ ІІ «НЗ-ІНВЕСТ», в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на відсутність підстав для їх задоволення, мотивуючи свої доводи таким. Рішення міської ради, пункт 1 якого оскаржується, прийнято на підставі клопотання ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» від 25.07.2019, графічних матеріалів, на яких зазначено місце розташування земельної ділянки, орієнтовною площею 0,6500 га. Чинним законодавством України встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Рішення міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не встановлює право власності на запитувану земельну ділянку та не дає право на освоєння території, а є лише дозвільним документом, що у майбутньому надає право оформити відповідні правовстановлюючі документи. Відповідно до ч. 11 ст. 123 Земельного кодексу України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються:
затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);
надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогоподарського та лісогосподарського виробництва. Тобто, отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування. Рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є одним з етапів процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Пунктом 3.2 рішення Дніпровської міської ради № 99/50 від 27.11.2019, пункт 1 якого оскаржується, встановлено, що це рішення втрачає чинність, якщо під час розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки виникне невідповідність між об`єктом нерухомого майна, розташованим на земельній ділянці, та зареєстрованим у Державному реєстрі прав правом власності на нього. Також, наявність рішення міської ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності до моменту формування земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, не є підставою для відмови іншій особі у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою. Таким чином, земельним законодавством України не передбачено будь-якого обмеження щодо кількості винесення рішень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення визначеної земельної ділянки. Отже, у відповідача не було жодної підстави для надання відмови у задоволенні клопотань про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки третій особі. Позивачем, на думку відповідача, не доведено, як оскаржуване рішення міської ради, яке не тягне за собою виникнення права користування земельною ділянкою, позбавило позивача права використовувати належне йому нерухоме майно, яке розташоване на іншій земельній ділянці.
У судовому засіданні 20.02.2020 року за участю представників усіх сторін підготовче засідання відкладено до 05.03.2020 року.
У судовому засіданні 05.03.2020 року за участю представників сторін підготовче засідання відкладено до 17.03.2020 року.
Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 року, постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено з 12 березня на усій території України карантин.
Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)", який набрав чинності 02.04.2020 року, внесено зміни та доповнено пунктом 3 розділ VІ "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в такій редакції, а саме: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на від строк дії такого карантину.
У судовому засіданні 17.03.2020 року підготовче засідання відкладено до 07.04.2020 року.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020 року апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» та Дніпровської міської ради - задоволено. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року - скасовано. В задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-ІНВЕСТ» про забезпечення позову у справі № 160/545/20 - відмовити.
У судовому засіданні 07.04.2020 року підготовче засідання відкладено до 28.04.2020 року.
У судовому засіданні 28.04.2020 року підготовче засідання відкладено до 14.05.2020 року.
У судовому засіданні 14.05.2020 року підготовче засідання відкладено до 28.05.2020 року.
У судовому засіданні 28.05.2020 року підготовче засідання відкладено до 03.06.2020 року.
У судовому засіданні 06.06.2020 року підготовче засідання відкладено до 13.06.2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» про зупинення провадження у справі № 160/545/20 до набрання законної сили судовим рішенням в господарській справі № 904/2003/20 - відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-ІНВЕСТ» про зупинення провадження у справі № 160/545/20 до набрання законної сили судовим рішення у справі № 904/1641/20 - задоволено. Адміністративне провадження у справі № 160/545/20 зупинити до набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1641/20.
08.12.2021 року судом отримано клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» про поновлення провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року провадження у справі № 160/545/20 - поновлено. Підготовче засідання призначено на 13.01.2022 року о 13:30 годині.
В судовому засіданні 13.01.2022 року підготовче засідання відкладено до 27.02.2022 року.
В судовому засіданні 27.02.2021 року підготовче засідання закрито, суд перейшов до розгляду справи по суті, розгляд справи відкладено до 03.02.2022 року.
В судовому засіданні 03.02.2021 року розгляд справи відкладено до 18.02.2022 року.
В судовому засіданні 18.02.2021 року розгляд справи відкладено до 03.03.2022 року.
У зв`язку з введення в Україні воєнного стану подальший розгляд справи призначено на 07.04.2022 року.
У судове засідання 07.04.2022 року сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Від представників позивача та третьої особи надійшли заяви про відкладення розгляду справи, у задоволенні яких суд вважає за необхідне відмовити, з огляду на їх необгрунтованість.
За приписами ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
У відповідності до вимог ст.ст. 205, 243 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Позивач, вважаючи пункт 1 рішення незаконним та протиправним, звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до п. «б», «в» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування та у власність із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Приписами ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті «а» частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У разі звернення з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки особи, яка є державним партнером (концесієдавцем) відповідно до законів України «Про державно-приватне партнерство», «Про концесію» та зацікавлена в отриманні в користування земельної ділянки для здійснення державно-приватного партнерства, у тому числі реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії, або уповноваженої нею особи до клопотання додається копія рішення про доцільність здійснення державно-приватного партнерства, зокрема у формі концесії.

Згідно з ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

У разі встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або формування земельної ділянки, необхідної для здійснення державно-приватного партнерства (реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії), замовником документації із землеустрою є державний партнер (концесієдавець), а також за його дорученням державне або комунальне підприємство, установа, організація чи господарське товариство, 100 відсотків акцій (часток) якого належать державі, Автономній Республіці Крим, територіальній громаді або іншому господарському товариству, 100 відсотків акцій (часток) якого належать державі.

За умовами ч. 4 ст. 123 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186---1 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 123 Земельного кодексу України у разі якщо місце розташування об`єкта, розміри і межі земельної ділянки, що пропонується до вилучення (викупу), та умови вилучення (викупу) цієї ділянки погоджені згідно з вимогами статті 151 цього Кодексу, які під час розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не змінилися, проект погодженню не підлягає.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України).

За приписами ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Так, у межах заявлених позовних вимог, позивач просить визнати протиправним та скасувати пункт рішення міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, при цьому, жодних доказів щодо порушення процедури прийняття такого рішення чи наявності законних підстав, які є законодавчо встановленими обставинами для відмови у наданні проекту землеустрою, позивачем не надано та не наведено.

Єдиним обгрунтуванням протиправності прийняття вказаного пункту рішення Дніпровської міської ради позивач вказує про порушення меж належної йому суміжної ділянки.

Однак, на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою межі земельної ділянки не узгоджуються, оскільки саме під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність.

Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2020 року справа №461/1257/17 зазначив, що дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 22.02.2019 у справі № 813/1631/14.

За приписами ст. 79-1 Земельного кодексу України метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Таким чином, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.

Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є ствердженням того, що проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, рада може відмовити.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що ст. 118 Земельного Кодексу України встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Серед них немає такої підстави як надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі на ту ж саму земельну ділянку.

Застосовуючи цей підхід в контексті обставин справи, суд дійшов висновку, що рішення № 99/50 «Про надання ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Петра Калнишевського, 1а (Індустріальний район) по фактичному розміщенню магазину продовольчих та непродовольчих товарів», пунктом 1 якого надано Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ», , дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Петра Калнишевського, 1А по фактичному розміщенню магазину продовольчих та непродовольчих товарів не порушує прав та інтересів позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-ІНВЕСТ».

Крім того, доводи позивача щодо проведення ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» робіт по влаштуванню тимчасових споруд, які зареєстровані третьою особою як частина нерухомого майна (магазину) на земельній ділянці, на яку закінчилось право оренди, суд зазначає наступне.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2020 у справі № 904/2003/20, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.10.2020 року, позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АТБ-ІНВЕСТ» до ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, укладеного між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АТБ-ІНВЕСТ» як Орендарем та ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЮ МІСЬКОЮ РАДОЮ як Орендодавцем на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 №155/13, посвідченого 29.12.2003 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. і зареєстрованого в реєстрі за №9790 задоволено у повному обсязі. Визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, укладеного між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АТБ-ІНВЕСТ» як Орендарем та ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЮ МІСЬКОЮ РАДОЮ як Орендодавцем на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 №155/13, посвідченого 29.12.2003 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. і зареєстрованого в реєстрі за №9790.

Таким чином, питання щодо поновлення договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. 29.12.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9790 (державна реєстрація від 09.01.2004 р., номер державної реєстрації 4652), укладеного між Дніпропетровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ», на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 р. № 155/13, вирішено в судовому порядку та продовжено на 15 (п`ятнадцять) років, починаючи з 19.11.2018 р., тобто до 19.11.2033 року.

Отже, посилання позивача на припинення договору оренди земельної ділянки між Дніпровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» спростовано висновками рішення Господарського суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили та, у відповідності до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України є доказом, який не доказується під час розгляду іншої справи.

Також, у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2020 у справі № 904/2003/20 з приводу того, що на частині земельної ділянки з кадастровим номером :04:021:0028 площею 0,7010га за адресою: просп. Петра Калнишевського, 1а (Індустріальний район) розташовані споруди, які знаходяться у власності ТОВ ІІ «АТБ-ІНВЕСТ», господарський суд зазначив наступне.

ТОВ ІІ «АТБ-ІНВЕСТ» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.08.2007, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко О.Ю., реєстровий номер 8096, стало власником споруд за адресою: просп. Петра Калнишевського, 1а (Індустріальний район), які придбані у фізичних осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в свою чергу були власниками вищезазначеного об`єкту нерухомості внаслідок купівлі частини об`єкта нерухомості у ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» за договором купівлі-продажу від 12.01.2005.

При цьому, як на момент придбання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у позивача за договором купівлі-продажу від 12.01.2005 споруд за адресою: АДРЕСА_1, так і на момент придбання третьою особою вищезазначених споруд у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у вищезазначених осіб не виникло право на частину земельної ділянки з кадастровим номером :04:021:0028 площею 0,7010 га за адресою: просп. Петра Калнишевського, 1а (Індустріальний район), а право оренди позивача на вказану земельну ділянку та її частину не припинилось у зв`язку із відчуженням споруд на користь інших осіб, оскільки спеціальні норми закону (насамперед, пункт «е» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України та частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі»), які передбачають припинення права користування земельною ділянкою з підстав набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, набрали чинності тільки 01.01.2010 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю» від 05.11.2009 №1702-VI та зворотної дії у часі не мають.

Крім того, господарським судом встановлено, що фізичні особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які придбали у ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» за договором купівлі-продажу від 12.01.2005 споруди за адресою: просп. Петра Калнишевського, 1а (Індустріальний район), не оформили оренду частини земельної ділянки та не отримали земельну ділянку у користування, а тому, не могли передати право користування земельною ділянкою третій особі (ТОВ ІІ «НЗ-ІНВЕСТ») при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.08.2007.

Також, ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» не відмовився від права користування частиною земельної ділянки під нерухомим майном, яке було відчужено фізичним особам за договором купівлі-продажу від 12.01.2005, та по сьогоднішній день продовжує сплачувати орендну плату за земельну ділянку площею 0,7010га за адресою: просп. Петра Калнишевського, 1а (Індустріальний район).

За змістом статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Формами захисту, зокрема, є визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, кожна особа має право подати позов до будь-якого суб`єкта владних повноважень за єдиного обмеження, якщо це не суперечить закону, та при наявності мети, а саме забезпечення захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин.

Праву на позов повинно відповідати певне конкретне порушене право чи охоронюваний законом інтерес.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Між тим, у контексті обставин цієї справи, суд констатує, що позивач, оскаржуючи пункт рішення Дніпровської міської ради про надання ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» дозволу на розробку проекту землеустрою, обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, адже оскаржуваним рішенням, права позивача жодним чином не порушуються.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-ІНВЕСТ».

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-ІНВЕСТ» (вул. Мічуріна, 5, смт. Слобожанське, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 52005, ) до Дніпровської міської ради (пр. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» (вул. Січових Стрільців, буд. 21-А, м. Дніпро, 49000) про визнання протиправним та скасування пункту рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна