Справа № 380/710/22
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/710/22
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

11 квітня 2022 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Брильовський Р.М. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області, Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, Кам`янка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання протиправними дій та бездіяльності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області, Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, Кам`янка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області згідно якого просить суд:

- визнати протиправними вимоги Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області Червоноградської об`єднаної державної інспекції Головного управління ДФС у Львівській області Кам`янка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області про нарахування мені, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонерці з 2007 року, платежів до сплати єдиного соціального внеску за період: Відповідно до вимоги про сплату боргу № Ф-5581-53-У 2019 р -26539,26 грн.; Відповідно до вимоги про сплату боргу № Ф-5581-53-У 2021 р. - 9849,48 грн. виданої ГУ ДПС у Львівській області.

- відмовити у вимогах про стягнення з позивача :

- виконавчого збору збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 984.94 грн.

- виконавчого збору/основної винагороду приватного виконавця у розмірі 2653.92 грн.

- розміру мінімальних витрат виконавчого провадження 218.30 грн.

- скасувати Постанову про накладення арешту на належне на праві власності все майно.

У зв`язку з тим, що позовну заяву подано без додержання вимог ст.161,287 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою судді від 13.01.2022 позовну заяву залишено без руху, а позивачеві надано строк для усунення виявлених недоліків.

14.02.2022 позивач звернулася до суду із заявою щодо усунення недоліків позовної заяви, до якої долучила копію листка непрацездатності та позовну заяву в одному екземплярі, згідно якої вилучила відповідачів Червоноградську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Львівській області, Кам`янка-Бузьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області, при цьому змінивши позовні вимоги та виклавши їх у наступній редакції, а саме:

поновити пропущений строк для звернення до суду в зв`язку з хворобою.

- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області по нарахуванню ОСОБА_1 , 1952 р.н., пенсіонерці за віком з 2007 року, коштів по сплаті єдиного соціального внеску (ЄСВ), та скасувати вимоги, про стягнення коштів за несплату ЄСВ в 1919,1920 роках, а саме:

- вимогу № Ф-5581-53 У ГУ ДПС у Львівській області станом на 04.11.2019 року про стягнення 26539.26 грн.;

- вимогу № Ф-5581-53 У видану ГУ ДПС у Львівській області станом на 12.02.2021 р. про стягнення 9849,48 грн. як такі що суперечать вимогам чинного законодавства України.

скасувати вимоги про стягнення:

- виконавчого збору збору/ основної винагороди приватного виконавця у розмірі 984,94 грн.

- виконавчого збору/ основної винагороди приватного виконавця у розмірі 2653.92 грн.

- скасувати Постанову про накладення арешту на належне на праві власності все майно.

- виключити з позовної заяви, як відповідачів у справі, Червоноградську об`єднану податкову інспекцію Головного управління ДФС у Львівській області і Кам`янка-Бузьке об`єднане управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Ухвалою суду від 15.02.2022 судом було продовжено строк ОСОБА_1 для усунення недоліків позовної заяви з метою не позбавлення доступу до правосуддя.

На виконання вищевказаної ухвали суду позивачем надано позовну заяву з уточненими позовними вимогами, відповідно до якої остання просить суд:

- визнати незаконними та скасувати, як такі що не відповідають чинному законодавству України вимоги ГУ Державної фіскальної служби України у Львівській області по примусовому стягненню з ОСОБА_1 , 1952 р.н., пенсіонерки за віком з 2007року, податкового боргу в сумі 26539,26 грн. станом на 04.11.2019 року, та податкового боргу в сумі 9849.48 грн. станом на12.02.2021 року, і звільнити від їх сплати.

- скасувати постанову про накладення арешту на все належне майно як незаконну.

Однак, суд зазначає, що вимоги ухвали суду як від 13.01.2022 так і від 15.02.2022 позивачкою не усунуті.

Так, судом позивачу було роз`яснено, що позивачем заявлено як позовні вимоги майнового характеру, так і дві позовні вимоги немайнового характеру.

Таким чином з метою усунення недоліків позовної заяви, позивачу слід доплатити судовий збір в сумі 1816,00 грн. (908*2 позовні вимоги немайнового характеру).

Суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v.Poland") від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів.

Отже, чинним законодавством визначено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки, зменшення розміру судового збору або звільнення заявника від сплати судового збору. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Доказів які б підтверджували скрутний майновий стан позивачкою не надано, як і не надано документу про сплату судового збору в належному розмірі та на належні реквізити суду.

Крім цього, суд також звертає увагу позивача і на те, що усуваючи недоліки позовної та звертаючи позовні вимоги до державного виконавця Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України позивачу слід було зазначити такого відповідачем по справі та зазначити обставини яким чином вказані оскаржувані рішення порушують права позивача.

Натомість позивачем в порушення норм ст. 160, 161 КАС України не зазначено такого позивачем, не долучено копії позовної заяви з додатками у відповідності до кількості сторін по справі.

Крім цього, суд звертає увагу позивача і на те, що відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду:1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Таким чином, суд зазначає, що позивачем пропущено десятиденний строк для оскарження постанов державного виконавця Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Суд звертає увагу, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким критеріям:

- це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк і створювали об`єктивні перешкоди, які перешкоджали зверненню до суду;

- це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

- ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

- ці обставини підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд не встановив обставин, які би свідчили про поважність пропущення строку звернення до суду та наявність правових підстав для поновлення строку звернення з даним позовом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Суд зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною 1 статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Наведене вище у сукупності свідчить про часткове виконання вимог ухвали суду від 13.01.2022 про залишення позовної заяви без руху та ухвали від 15.02.2022 про продовження процесуальних строків для усунення недоліків та недотримання вимог Кодексу адміністративного судочинства України та відповідно є недоліками позовної заяви, що в свою чергу створює перешкоди для вирішення питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Захищене статтею 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для забезпечення реалізації всіма учасниками процесу своїх процесуальних прав і обов`язків, з метою повного, об`єктивного, всебічного розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку для усунення недоліків позовної заяви поза межами строків, визначених КАС України, застосувавши ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, у строк встановлений судом, позивачем не усунуто недоліки позовної заяви.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення. (ч.5,6 ст.169 Кодексу).

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

З огляду на те, що у встановлений строк недоліки позовної заяви не усунуто, її слід повернути позивачу.

Керуючись ст.ст. 169, 171, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви не пізніше наступного дня після її постановлення надіслати позивачеві разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Р.М. Брильовський