Справа № 440/1614/21
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 440/1614/21

адміністративне провадження № К/990/6298/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2021 року у справі №440/1614/21 за позовом ОСОБА_1 до Київської районної в місті Полтаві ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішення і розпорядження, поновлення на посаді й стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 пред`явила позов до Київської районної в місті Полтаві ради, у якому просила суд:

1) визнати протиправними і скасувати рішення другої позачергової сесії восьмого скликання Київської районної в місті Полтаві ради від 9 лютого 2021 року "Про звільнення голови Київської районної в м. Полтаві ради ОСОБА_1 " та розпорядження заступника голови районної ради від 9 лютого 2021 року №14-о "Про звільнення голови районної ради ОСОБА_1 та виплату компенсації за невикористані дні щорічної відпустки";

2) поновити її на посаді голови Київської районної в місті Полтаві ради;

3) стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 лютого 2021 року до дня винесення рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі з розрахунку, що середньоденна заробітна плата складає: 1501,75 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2021 року позов задоволено:

1) визнано протиправним і скасовано рішення другої позачергової сесії восьмого скликання Київської районної в місті Полтаві ради від 9 лютого 2021 року "Про звільнення голови Київської районної в м. Полтаві ради ОСОБА_1 ";

2) визнано протиправним і скасовано розпорядження заступника голови Київської районної в місті Полтаві ради від 9 лютого 2021 року №14-о "Про звільнення голови районної ради ОСОБА_1 та виплату компенсації за невикористані дні щорічної відпустки";

3) поновлено ОСОБА_1 на посаді голови Київської районної в місті Полтаві ради з 10 лютого 2021 року;

4) стягнуто з Київської районної в місті Полтаві ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 лютого 2021 року до 5 серпня 2021 року в розмірі: 159107,74 грн з відрахуванням обов`язкових платежів;

5) стягнуто з Київської районної в місті Полтаві ради на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі: 6500,00 грн;

6) допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді голови Київської районної в місті Полтаві ради з 10 лютого 2021 року та стягнення з Київської районної в місті Полтаві ради заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць з відрахуванням обов`язкових платежів.

Надалі постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2021 року задоволено апеляційні скарги Київської районної в місті Полтаві ради і ОСОБА_2 та скасовано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2021 року й ухвалено нові рішення про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись із указаною постановою апеляційного суду, ОСОБА_1 вдруге звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 14 лютого 2022 року за допомогою засобів поштового зв`язку.

Скаржниця просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2021 року й залишити в силі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2021 року.

Одночасно з цим, просить поновити строк на касаційне оскарження.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 351 цього Кодексу.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Раніше подану касаційну скаргу Верховний Суд ухвалою від 2 лютого 2022 року повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень.

Під час перевірки вдруге поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у ній так і не викладені підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Аналогічно попередній касаційній скарзі, як на підставу звернення до Верховного Суду скаржниця посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, скаржниця зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права (статтю 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і статтю 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування») без урахування висновків Верховного Суду стосовно їхнього застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 16 квітня 2020 року у справі №495/5105/17, від 4 червня 2020 року у справі №802/1463/18-а у подібних правовідносинах.

Однак посилаючись на вказану підставу касаційного оскарження, скаржниця хоча й робить покликання на різні постанови Верховного Суду, висновки з яких, на її думку, помилково не були застосовані судом апеляційної інстанції, проте жодним чином не обґрунтувала подібність правовідносин у цих справах.

У цьому контексті Суд повторно наголошує на тому, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Водночас подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Позаяк касаційна скарга не містить будь-якого обґрунтування подібності правовідносин, то наведене обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Натомість аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що суд попередньої інстанції судове рішення ухвалив з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Зазначене свідчить про ігнорування скаржником роз`яснень, раніше наданих Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги, у частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Оскільки скаржниця, посилаючись на постанови Верховного Суду, не обґрунтувала, що ці постанови ухвалені у справах з подібними правовідносинами із цією справою, то Суд констатує, що у касаційній скарзі не викладені підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження. Цей обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2021 року у справі №440/1614/21.

Оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження суд не вирішує.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2021 року у справі №440/1614/21 за позовом ОСОБА_1 до Київської районної в місті Полтаві ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішення і розпорядження, поновлення на посаді й стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду