Справа № 160/5716/21
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2022-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2022 року м. Дніпросправа № 160/5716/21

головуючий суддя І інстанції Голобутовський Р.З.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
суддів: Чередниченка В.Є., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 року в адміністративній справі №160/5716/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії, в якому просив:

- - визнати протиправними та скасувати окремі положення наказів командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 25.11.2020 року № 39 о/с (по особовому складу) та від 03.02.2021 року №28 (по стройовій частині) в частині, що стосується звільнення ОСОБА_1 з військової служби та його виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;

- поновити ОСОБА_1 у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з 03.02.2021 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу (з 03.02.2021 року по дату фактичного поновлення на військовій службі) внаслідок протиправних діянь відповідача, в порядку та розмірах встановлених п. 13 розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 року № 200.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано положення наказів командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 25.11.2020 року № 39 о/с (по особовому складу) та від 03.02.2021 року №28 (по стройовій частині) в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби та його виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Поновлено ОСОБА_1 в списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з 03.02.2021 року.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення, неотримане за час вимушеного прогулу, у сумі 35547.19 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 6844.49 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що звільнення позивача було здійснено у відповідності з приписами чинного законодавства, що свідчить про відсутність підстав для його поновлення на посаді.

ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15.07.2015 року №156 ОСОБА_1 прийнято на військову службу за частковою мобілізацією.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 10.12.2015 року №40 о/с старшого солдата ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу військової частини та на усі види забезпечення, призначено на посаду стрільця-зенітника 1-го відділення зенітно-ракетного взводу зенітно-ракетної батареї батальйону бойового забезпечення.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 25.11.2020 року №39 о/с старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ.

З 03.02.2021 року позивача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 03.02.2021 року №28 (по стройовій частині). Також вказаним наказом, серед іншого, передбачено виплатити позивачу:

- премію за особовий внесок у загальні результати служби з 01 по 03 лютого 2021 року в розмірі 140 відсотків посадового окладу;

- грошову компенсацію за невикористані 98 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій (за 2015-2021 роки).

Не погодившись з правомірністю прийняття наведених наказів, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача було здійснено з порушенням приписів чинного законодавства, а тому останній підлягає поновленню в списках особового складу відповідача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України Про військовий обов`язок і військову службу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Відповідно до статті 5 Закону №2232-XII військовослужбовці, резервісти та військовозобов`язані поділяються на рядовий, сержантський і старшинський, офіцерський склад.

Відповідно до ст. 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб рядового складу - 3 роки.

Строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі для військовослужбовців, які проходять військову службу на посадах сержантського і старшинського складу, - на строк від 3 до 5 років. Під час дії особливого періоду для військовослужбовців за їх бажанням строк проходження військової служби за новим контрактом може бути продовжено на строк від 1 до 10 років, але не більше ніж до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Згідно з п. 3 ч. 9 ст. 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та строк контракту яких закінчився, військова служба може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті.

Проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008).

Відповідно до пункту 35 Положення № 1153/2008, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):

1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" "г", "д", "є", "є", "з" - "й" та "л" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової: служби за рішенням командування військової частини у період:

- після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами "й" та "к") частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

- протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом З частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

2) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б, "в", "г", "ж", "к" пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) за наявності підстав, "а", "б, "в", "г", "ж", "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві ЗС України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Судом встановлено, що позивачем, як то передбачено порядком звільнення, рапорт не подавався.

Відповідно до пункту 234 Положення № 1153/2008, перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення.

Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років, про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.

Порядок проведення розрахунку вислуги років визначається Міністерством оборони України.

Розрахунок вислуги років позивачеві під особистий підпис не доводився.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що звільнення військовослужбовця у зв`язку із закінченням строку контракту у період особливого періоду (п.п. «а» п.2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу передбачає наявність його бажання звільнитись.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивач рапорт про звільнення не подавав та бажання звільнитись у зв`язку із закінченням строку контракту не висловлював.

Відповідно до пункту 236 Положення № 1153/2008 з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.

Як вбачається з аркушу проведення бесіди з військовослужбовцем Національної гвардії України з приводу його звільнення з військової служби, в останньому міститься інформація про неприбуття ОСОБА_1 для проведення першої бесіди 17.11.2020 року та другої бесіди 23.11.2020 року.

Між тим, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2020 року №270 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_1 з 16.11.2020 року по 25.11.2020 року вибув в основну щорічну відпустку за 2020 рік.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанці відносно недотримання відповідачем процедури звільнення позивача.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляіційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції відносно правомірності задоволення позовних вимог.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 року в адміністративній справі №160/5716/21- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.В. Сафронова