Справа № 420/18177/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2022-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/18177/21

Головуючий в І інстанції: Танцюра К.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 06.12.2021 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0716976- 2406-1517 від 10.06.2021 року, № 0-1517 від 10.06.2021 року, № 0716973- 2406-1517 від 10.06.2021 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 0-1517 від 10.06.2021 року, № 0-1517 від 10.06.2021 року, № 0716973- 2406-1517 від 10.06.2021 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заявлених вимог, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником об`єктів нерухомого майна, а саме:

- складське приміщення, загальною площею 1626.3 (кв.м), за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227;

- майстерня, загальною площею 947.7(кв.м), за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер: 27;

- складське приміщення, загальною площею 217.9 (кв.м), за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227.

10.06.2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкові повідомлення -рішення:

- № 0-1517, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (18010200), податковий період - 2020 рік, у розмірі 38405,07 грн.;

- № 0-1517, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300), податковий період - 2020 рік, - у розмірі 20514,94 грн.;

- № 0-1517, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300), податковий період - 2020 рік, у розмірі 11853,94 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що належні йому об`єкти нерухомого майна не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно положень пп. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що що спірні об`єкти нерухомості, які належать позивачу на праві приватної власності і щодо яких контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на пільгу, встановлену пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, а тому, наявні підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на викладене.

Відповідно до п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5.1 ст. 266 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За правилами пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України в редакції Закону № 2628-VIII від 23.11.2018 року не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Визначення «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-ІІІ, згідно якої сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, який затверджено і введено в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові», група 127 «Будівлі нежитлові інші», клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства».

Також, згідно вказаного Державного класифікатора до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» включається підклас: 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші» (зокрема, підприємства виробничо-технічного обслуговування, які включають: бази зберігання мінеральних добрив і пестицидів, сільськогосподарської техніки та запасних частин, підприємства з ремонту сільськогосподарських машин і транспорту, станції біологічного захисту рослин).

У спірних правовідносинах позивач вважає, що нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , які належать йому на праві власності, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

На підтвердження своїх доводів позивачем до суду надано технічні паспорти на складські приміщення та приміщення майстерні за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , а також витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких позивачу на праві власності належать земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Одеська область, Лиманський район, с/р Калинівська.

При цьому, відповідно до інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до видів діяльності ОСОБА_1 , який 04.02.2020 року зареєстрований фізичною особою підприємцем, відносяться: 47.21 Роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах (основний); 01.45 Розведення овець і кіз; 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; 47.24 Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах; 47.23 Роздрібна торгівля рибою, ракоподібними та молюсками в спеціалізованих магазинах; 47.22 Роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах.

Також, позивачем надано до суду довідки, видані Калинівським старостинським округом Визирської сільської ради Одеського району Одеської області, про те, що ОСОБА_1 , зареєстровані нежитлові об`єкти за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , використовуються в сільськогосподарському виробництві.

Крім того, згідно висновків ТОВ «Юридична фірма «БТІ-СФЕРА ПЛЮС» № 49 від 03.08.2021 р., якими проведено обстеження об`єктів нерухомого майна - складські приміщення, майстерні, за адресою: АДРЕСА_6 , власником якого є ОСОБА_1 , встановлено, що технічні і промислові характеристики та потужності будівель і споруд дозволяють роботу в сільськогосподарському виробництві, з завершеним циклом виробництва робіт (КВЕД 01.11).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність законодавчих підстав для застосування до позивача пільги, передбаченої пп. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, а отже, зазначені вище належні позивачу об`єкти нерухомого майна, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно положень пп. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Як у відзиві на позовну заяву, так і поданій апеляційній скарзі, відповідач жодним чином не оспорює та не спростовує наведені позивачем доводи та надані ним докази щодо функціонального призначення належних позивачу на праві власності нежитлових будівель, їх використання позивачем для забезпечення сільськогосподарської діяльності.

В поданій апеляційній скарзі відповідач вказує на відсутність доказів щодо функціонального призначення належних позивачу на праві власності нежитлових будівель, їх використання позивачем для забезпечення сільськогосподарської діяльності.

Проте, такі доводи апелянта спростовуються матеріалами справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено належними та достатніми доказами заявлені позовні вимоги, а відповідачем в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не підтверджено правомірність винесених ним податкових повідомлень - рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 649/593/16-а та від 24 квітня 2020 року у справі № 540/2206/19, у якій судами застосовано підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України у подібних правовідносинах.

Також, колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 820/3706/17 та від 10 квітня 2020 року у справі № 823/1751/17.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 07.04.2022 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька