Справа № 807/1031/15
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 807/1031/15 пров. № 857/Н-87/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В,

з участю секретаря судового засідання Приступи Р. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року у справі за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року у справі № 807/1031/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, Господарського суду Закарпатської області, Державної судової адміністрації України про стягнення вихідної допомоги,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації в Закарпатській області та господарського суду Закарпатської області на його користь вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що складає 219 240 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.02.2016 позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Конституційного суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 1 пункту 28 розділу II Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні № 1166-VII від 27.03.2014, яким із Закону № 2453-VI виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

За результатами перегляду за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року у справі № 807/1031/15 ОСОБА_1 просив скасувати вказану постанову і ухвалити нове судове рішення, яким постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2020 відкрито провадження за виключними обставинами та ухвалою цього ж суду від 23.06.2020 справу призначено до розгляду на 12 год. 00 хв. 15.07.2020.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2020 зупинено провадження з розгляду заяви у адміністративній справі № 807/1031/15 до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі № 808/1628/18.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2022 року поновлено апеляційне провадження у адміністративній справі № 807/1031/15.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів приходить до переконання, що така не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом, з вересня 2010 року ОСОБА_1 обіймав посаду заступника голови Господарського суду Закарпатської області.

26 вересня 2013 р. позивач звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про відставку.

Рішенням Вищої ради юстиції від 22.10.2013 № 1116/0/15-13 до Верховної Ради України внесено подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Закарпатської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Постановою Верховної Ради України від 25.12.2014 № 59-VІІІ «Про звільнення суддів у зв`язку з поданням заяви про відставку» позивача звільнено з посади судді Господарського суду Закарпатської області.

Наказом голови Господарського суду Закарпатської області від 29.12.2014 № 02.7-07/115-К позивача відраховано зі штату Господарського суду Закарпатської області.

12 травня 2015 року позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області із заявою про нарахування і виплату вихідної допомоги відповідно до статті 136 Закону України № 2453-VI.

Листом від 11 червня 2016 року № 01-13/4175/15 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для виплати вихідної допомоги, з посиланням на втрату чинності статтею 136 Закону України № 2453-VI, якою передбачалась виплата суддям вихідної допомоги у зв`язку з виходом у відставку.

Надалі, позивач звернувся з аналогічною заявою до ТУ ДСА в Закарпатській області.

Проте, листом від 05.06.2015 за № 567 позивача повідомлено, що питання про прийняття рішення щодо виплати та нарахування йому вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою не належить до компетенції ТУ ДСА України в Закарпатській області.

Не погоджуючись з вказаними відмовами ОСОБА_1 оскаржив їх до суду, проте за результатами апеляційного перегляду рішення суду у задоволенні позову було відмовлено.

Положеннями частини 1 статті 361 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Згідно із частиною 6 статті 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до частини першої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2, пунктами 1, 2 частини 5 статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Згідно з приписами частини 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що положення пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане. Словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини 5 статті 361 КАС України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також «розширеного тлумачення». Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

Так, частиною першою статті 136 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 № 2453-VI в редакції від 19.03.2014 було встановлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 № 1166-VII, який набрав чинності з 01.04.2014, у Законі України Про судоустрій і статус суддів статтю 136 виключено.

Статтею 143 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року №1402-VIIІ, який набув чинності з 30 вересня 2016 року, відновлено право судді на отримання вихідної допомоги у зв`язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Отже, судді, щодо яких в період з 01.04.2014 по 30.09.2016 було прийнято рішення Верховною Радою України про звільнення з посади у відставку, не мали права на отримання вихідної допомоги при звільненні.

15.04.2020 Конституційний Суд України прийняв рішення № 2-р (ІІ)/2020 у справі за № 3-311/2018, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 № 1166-VII, яким із Закону України Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції до внесення змін Законом України Про забезпечення права на справедливий суд від 12 лютого 2015 року № 192-VIII виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічні положення містяться у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року №2136-VIII.

Отже, наявність рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору. При цьому, на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення суд керувався чинними правовими нормами, які регулювали спірні правовідносини та підлягали застосуванню.

Тому, апеляційний суд звертає увагу на те, що визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач є суб`єктом владних повноважень, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому не наділений повноваженнями не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства.

Враховуючи вказані приписи законодавства та те, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2016 в адміністративній справі № 807/1031/15 про перегляд якого за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 , у задоволенні адміністративного позову було відмовлено, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, рішення (постанова) суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

Вказана правова позиція була уже висловлена у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2019 р. у справі № 808/2492/18, від 19 листопада 2018 року у справі № 755/4893/18 (755/18431/15-а), від 12 листопада 2020 року у справі № 805/550/16-а, а також у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18.

У відповідності до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 1 частини 4 статті 368 КАС України визначено, що за результатами перегляду рішення, ухвали за виключними обставинами суд може, зокрема, відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

З огляду на викладене, суд дійшов переконання, що вирішуючи цей публічно-правовий спір, суд правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак, у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року у справі № 807/1031/15 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328, 361, 369 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року у справі № 807/1031/15 відмовити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року у справі № 807/1031/15 залишити в силі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Ухвала складена в повному обсязі 07 квітня 2022 року.