Справа № 380/18075/21
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м. Львів

справа №380/18075/21

провадження № П/380/18283/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Карп`як О.О.,

секретар судового засідання Савка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області, Державної судової адміністрації України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчини дії,-

встановив:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , далі - позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області (79005, м. Львів. Вул. Драгоманова, 25, ) , Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5 ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області (79005, м. Львів, вул. К. Левицького, 18, , далі - третя особа), у якій просить:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області щодо нарахування та виплати судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області нарахувати суддівську винагороду судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 по 28 серпня 2020 року, обчисливши її відповідно до вимог ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмеження, передбаченого ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплаченої суми та сплачених сум на відрахування обов`язкових платежів.

Ухвалою від 26.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 14.12.2021, занесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державну судову адміністрацію України.

Ухвалою від 16.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що Указом Президента України від 01.08.2007 року №676/2007 «Про призначення суддів», позивача призначено на посаду судді Франківського районного суду м. Львова строком на п`ять років. Відповідно до наказів ТУ ДСА України в Львівській області від 10.08.2007 №251-к та в.о голови Франківського районного суду м. Львова від 22.08.20076 №34-к «Про призначення на посаду судді» ОСОБА_1 вважається таким, що призначений вперше строком на п`ять років на посаду судді Франківського районного суду м. Львова та приступив до виконання обов`язків на даній посаді з 22.08.2007 року. Постановою Верховної Ради України від 21.06.2012 №5008-УІ суддю Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 обрано на посаду судді безстроково. Згідно наказу голову Франківського районного суду м. Львова від 23.07.2012 №98/к, ОСОБА_1 вважається таким, що з 21.06.2012 обраний на посаду судді Франківського районного суду м. Львова безстроково та приступив до виконання обов`язків з 23.07.2012 та які виконує по даний час. Наказом в.о. голови Франківського районного суду м. Львова від 25.05.2017 року №59/к встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 80% від посадового окладу відповідно до стажу роботи, що дає право на отримання доплати, який станом на 25.05.2017 року становив 35 років 00 місяців 00 днів. Отже, з 25.05.2017 року суддівська винагорода йому, як судді, повинна була нараховуватись і нараховувалась у розмірі посадового окладу судді - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з доплатою за вислугу років - 80% посадового окладу. У період з квітня по вересень 2020 відповідач, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області, не нараховував йому та не сплачував щомісяця суддівську винагороду у повному обсязі, і, відповідно виплачував щомісяця в обмеженому обсязі, а саме, у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що, як вважає позивач, суперечить нормам Конституції України, законам України і правовій природі суддівської винагороди, що призвело до порушення прав та гарантій судді. Вважає, що питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентовано виключно статтею 130 Конституції України та ст.135 Закону України «про судоустрій і статус суддів», а тому, внесення змін у інші Закони та їх застосування до встановлення чи коригування суддівської винагороди є протиправним та суперечить Основному Закону України. Тому, зменшення нарахування та виплати йому, як судді, суддівської винагороди органами судової адміністрації України у період з 18.04.2020 по 28.08.2020 є протиправним. Станом на час звернення до суду з даним позовом, відповідач недоплачену суддівську винагороду йому не виплатив, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Просить позов задоволити.

15.11.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області, в якому відповідач заперечує позовні вимоги з тих підстав, що здійснюючи у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року виплату суддівської винагороди позивачу у розмірі, визначеному абзацом 1 статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (у редакції Закону № 553-ІХ), вважає, що діяв на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виплата суддівської винагороди, заробітної плати, грошового забезпечення за період з 01.04.2020 по 17.04.2020 здійснювалось у повному обсязі за фактично відпрацьовані у місяці робочі дні/години, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки відповідного працівника без обмежень, встановлених Законом №553-ІХ. Відповідно до ст.ст. 148, 151 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади здійснює Державна судова адміністрація України, котра здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих загальних судів. ТУ ДСА у Львівській області є розпорядником коштів нижчого рівня та здійснює нарахування працівникам апарату суду та суддям виплат, передбачених чинними нормативними актами, в межах коштів, затверджених кошторисом видатків на відповідний рік. 18.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік" №553-ІХ від 13.04.2020, відповідно до якого нарахована заробітна плата, грошове забезпечення працівників, суддівська винагорода суддів обмежується максимальним розміром 47230 грн. на місяць. ТУ ДСА у Львівській області як розпорядник коштів нижчого рівня не мало правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (у редакції Закону №553-ІХ). У період з 18.04.2020 по 28.08.2020 положення частин першої, третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (у редакції Закону №553-ІХ) були чинними і на їх підставі відповідач 1 здійснював нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди. Питання обмеження суддівської винагороди на підставі Закону №553-ІХ розглядалося Радою суддів України, за результатами прийнято відповідне рішення від 24.04.2020 (розрахунок суддівської винагороди слід здійснювати на загальних підставах, а обмеження максимального її розміру, передбачені Законом №553-ІХ, слід застосовувати до загальної суми розрахованої суддівської винагороди). Рішення КСУ від 28.08.2020 №10-р/2020 не поширюється на правовідносини, що виникли до дня його ухвалення та не є підставою для задоволення позовних вимог за період з 18.04.2020 по 28.08.2020. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Від відповідача, Державної судової адміністрації України, та від третьої особи заяв по суті спору не надходило.

Сторони в судове засідання не з`явились, були повідомлені засобами електронного зв`язку про розгляд цієї справи. Позивачем подано заяви про розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Указом Президента України від 01.08.2007 року №676/2007 «Про призначення суддів», ОСОБА_1 призначено на посаду судді Франківського районного суду м. Львова строком на п`ять років.

Відповідно до наказу ТУ ДСА України у Львівській області від 10.08.2007 №251-к «Про призначення на посаду судді ОСОБА_1 », вважати ОСОБА_1 таким, що з 01.08.2007 року призначений вперше строком на п`ять років на посаду судді Франківського районного суду м. Львова.

Наказом в.о голови Франківського районного суду м. Львова від 22.08.2007 №34-к «Про призначення на посаду судді ОСОБА_1 » ОСОБА_1 вважається таким, що призначений вперше строком на п`ять років на посаду судді Франківського районного суду м. Львова та приступив до виконання обов`язків на даній посаді з 22.08.2007 року.

Постановою Верховної Ради України від 21.06.2012 №5008-УІ суддю Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 обрано на посаду судді безстроково.

Згідно наказу голови Франківського районного суду м. Львова від 23.07.2012 №98/к, ОСОБА_1 вважається таким, що з 21.06.2012 обраний на посаду судді Франківського районного суду м. Львова безстроково та приступив до виконання обов`язків з 23.07.2012 та які виконує по даний час.

Наказом в.о. голови Франківського районного суду м. Львова від 25.05.2017 року №59/к встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 80% від посадового окладу відповідно до стажу роботи, що дає право на отримання доплати, який станом на 25.05.2017 року становив 35 років 00 місяців 00 днів.

За період з квітня 2020 року по серпень 2020 року позивачу нарахована суддівська винагорода відповідно до статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" із застосуванням обмеження у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року, що підтверджується довідкою ТУ ДСА у Львівській області від 09.09.2021 №02-1932/21.

Згідно з цією ж довідкою загальна сума нарахованої заробітної плати за період з 01.04.2020 по 30.09.2020 складає 662726,787 грн. Загальна сума обмеження суддівської винагороди позивача за спірний період становить 275606,02 грн.

Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) зазначено, що цей закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

За частинами першою, другою статті 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 1-2 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з п.2 ч.3 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до ч.5 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

11 березня 2020 року Конституційним Судом України розглянуто конституційне подання Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень законів України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року №1402-VIII, Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування від 16 жовтня 2019 року № 193IX, Про Вищу раду правосуддя від 21 грудня 2016 року №1798-VIII та у п. 4.1. рішення № 4-р/2020 та зазначено, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року №11-р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами i територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної i правової. (абзаци другий, третій підпункту 3.2, абзац другий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення КСУ від 27 листопада 2008 року №26-рп/2008).

Водночас 13 квітня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон №553-ІХ (далі-Закон №553-ІХ), яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29 такого змісту: "Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки".

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Таким чином, положення Закону України №553-ІХ від 13 квітня 2020 року про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" неможливо розглядати як такі, що відповідають принципам якості та правової визначеності закону в розумінні застосування до правовідносин визначення розміру суддівської винагороди позивача.

Крім того, рішенням Конституційного суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частин першої, третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік від 14 листопада 2019 року № 294-IX зі змінами; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II "Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-IX.

Отже, нараховуючи та виплачуючи позивачу суддівську винагороду із застуванням обмеженням її розміру згідно з приписами закону, яким внесено зміни до Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік", відповідач діяв з порушенням вимог статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що призвело до порушення його прав.

Такі дії відповідача, ТУ ДСА України у Львівській області, суд вважає протиправними.

Щодо ефективності захисту прав позивача, суд зазначає таке.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація України є головним розпорядником бюджетних коштів. Відповідно до ч. 5 ст. 22 головний розпорядник бюджетних коштів затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Відповідно до п. п. 1, 4 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Рішенням Вищої ради правосудця від 17 січня 2019 року №141/0.15-19 (далі - Положення), ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

Згідно з п.п. 1, 2 п. 5 Положення основними завданнями ДСА України є організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом; забезпечення належних умов діяльності судів, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених законом.

Отже, виплаті будь-яких коштів ТУ ДСА у Львівській області передує їх виділення головним розпорядником бюджетних коштів - Державною судовою адміністрацією України.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 148 Закону № 1402-VIII, Державна судова адміністрація України (далі - ДСА) здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА.

Відповідно до статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Суд вказує, що ТУ ДСА як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня може здійснювати свої повноваження виключно в межах тих асигнувань, які ДСА затвердила у його кошторисі (на 2020 рік).

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону № 1402-VIII у зіставленні з положеннями частини першої, пункту 1 частини другої, частини п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України, суд вказує, що оскільки головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є ДСА, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме ДСА як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди.

Крім того, суд зазначає, що у віданні ДСА діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів", призначена саме для таких цілей. За правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею. У цьому зв`язку треба зауважити також, що враховуючи приписи частини першої статті 2, частини першої статті 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів (тут маємо на увазі - з ДСА).

Згідно з довідкою ТУ ДСА України в Львівській області від 09.09.2021 №02-1932/21 ОСОБА_1 отримував суддівську винагороду в обмеженому розмірі, згідно з статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" - у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. Недоотримана суддівська винагорода - 275606,02 грн.

Таким чином, суд вказує, що з метою належного способу захисту прав позивача, з врахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути з Державної судової адміністрації України на користь позивача обмежену у виплаті суддівську винагороду за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 (включно) у розмірі 275606,02 грн з відрахуванням обов`язкових платежів.

Таким чином, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що право позивача на отримання суддівської винагороди у належному та повному розмірі не може бути поставлено в залежність від виконання обов`язків державними органами в частині врахування внесених змін до законодавчих актів чи то до формування бюджету, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, буде стягнення суддівської винагороди на користь позивача - з ДСА України, як головного розпорядника бюджетних коштів, яка здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади, зокрема і що до здійснення ним (судом) витрат на суддівську винагороду.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивач в даній категорії справ звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, виходячи з положень ст.139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 94, 242-246, 250, 255 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області, Державної судової адміністрації України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчини дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області щодо нарахування та виплати судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого ст.29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

Стягнути за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, на користь судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 суму недоплаченої за період з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року суддівської винагороди у розмірі 275606,02 грн., з утриманням при виплаті з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.04.2022 року.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна