Справа № 420/7448/21
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/7448/21
Час і місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
15:32 год., м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
30.11.2021 року;
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, Офісу Генерального прокурора на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив:

визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень Офісу Генерального прокурора, а саме: відмову, викладену в листі №21-728 вих-21 від 22.03.2021 року щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення та всіх його складових (в тому числі одноразових виплат), за період проходження служби на посаді старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури Сил антитерористичної операції з 01.10.2015 року по 09.03.2017 року, із розрахунку розміру посадового окладу, визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №1697-VІІ від 14.10.2014 року;

зобов`язати суб`єкта владних повноважень Офіс Генерального прокурора вчинити певні дії, а саме: здійснити перерахунок та виплатити грошове забезпечення та всі його складові (в тому числі одноразові виплати), за період проходження служби за посаді старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури Сил антитерористичної операції з 01.10.2015 по 09.03.2017 року, із розрахунку розміру посадового окладу, визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №1697-VІІ від 14.10.2014 року;

стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 різницю між фактично виплаченим грошовим забезпеченням та грошовим забезпеченням та всіх його складових (в тому числі одноразових виплат), за період проходження служби за посаді старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури Сил антитерористичної операції з 01.10.2015 року по 09.03.2017 року, із розрахунку розміру посадового окладу, визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №1697-VІІ від 14.10.2014 року в сумі 552077,85 грн.;

визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо не нарахування та не виплати визначеної п. 2 ч. 2 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», надбавки за виконання обов`язків на адміністративній посаді керівника окружної (місцевої) прокуратури, а саме військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України в період з 21.10.2020 року по 14.03.2021 року, розрахованої в порядку та спосіб визначений ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №1697-VІІ від 14.10.2014 року;

зобов`язати суб`єкта владних повноважень Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону вчинити певні дії, а саме: нарахувати та виплатити, визначену п. 2 ч. 2 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», надбавки за виконання обов`язків на адміністративній посаді керівника окружної (місцевої) прокуратури, а саме військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України в період з 21.10.2020 року по 14.03.2021 року, розраховану в порядку та спосіб, визначений ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №1697-VII від 14.10.2014 року;

визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, а саме: відмову, викладену в листі №21-1148 вих-21 від 02.04.2021 року, щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення та всіх його складових (в тому числі одноразових виплат), за період проходження служби з 16.07.2015 року по 25.09.2015 року та з 10.03.2017 року по 14.03.2021 року, із розрахунку розміру посадового окладу, визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №1697-VII від 14.10.2014 року;

зобов`язати суб`єкта владних повноважень Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону вчинити певні дії, а саме: здійснити перерахунок та виплатити грошове забезпечення та всі його складові (в тому числі одноразові виплати), за період проходження служби з 16.07.2015 року по 25.09.2015 року та з 10.03.2017 року по 14.03.2021 року, із розрахунку розміру посадового окладу, визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №1697-VII від 14.10.2014 року;

стягнути з Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на користь ОСОБА_1 різницю між фактично виплаченим останньому грошовим забезпеченням та грошовим забезпеченням та всіх його складових (в тому числі одноразових виплат), за період проходження служби з 16.07.2015 року по 25.09.2015 року та з 10.03.2017 року по 14.03.2021 року, із розрахунку розміру посадового окладу, визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №1697-VII від 14.10.2014 року в сумі 2242432,15 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що з листопада 2011 року позивач безперервно працював (проходив військову службу) на прокурорсько-слідчих посадах органах прокуратури, військової прокуратури, наразі спеціалізованої прокуратури.

Вказує, що в порушення ст.ст. 8, 41, 43 Конституції України у період з 16.07.2015 року по 14.03.2021 року грошове забезпечення позивача визначалось з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 року №505, не у відповідності до положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, у зв`язку із чим він вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та всіх його складових (в тому числі одноразових виплат), за період проходження служби з 26.03.2020 року по 14.03.2021 року, із розрахунку розміру посадового окладу визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №1697-VII від 14.10.2014 року.

Зобов`язав Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення та всіх його складових (в тому числі одноразові виплати), за період проходження служби з 26.03.2020 року по 14.03.2021 року із розрахунку розміру посадового окладу визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №1697-VII від 14.10.2014 року з урахуванням висновків рішення Конституційного суду України від 26.03.2020 №1-223/2018 (2840/18).

Визнав протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіон щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 визначеної п. 2 ч. 2 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» надбавки за виконання обов`язків на адміністративній посаді керівника окружної (місцевої) прокуратури, а саме військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України в період з 21.10.2020 року по 14.03.2021 року, розрахованої в порядку та спосіб визначений ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №1697-VІІ від 14.10.2014 року.

Зобов`язав здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 визначеної п. 2 ч. 2 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» надбавки за виконання обов`язків на адміністративній посаді керівника окружної (місцевої) прокуратури, а саме військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України в період з 21.10.2020 року по 14.03.2021 року, розрахованої в порядку та спосіб визначений ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №1697-VІІ від 14.10.2014 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Проаналізувавши положення Закону України "Про прокуратуру " від 14.10.2014 року №1697-VII та Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 року № 80-VIII, Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 року №79-VIII, ч. 2 ст. 8 Закону України "Про оплату праці" та бюджетного законодавства, суд першої інстанції виходив з того, що законами України про Державний бюджет України на 2015 рік та подальші періоди видатки на реалізацію положень ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" не передбачались. З часу набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" розміри окладів працівників органів прокуратури регулювалися постановами Кабінету Міністрів України та Законами України про Державний бюджет України.

З огляду на те, що відповідач не мав правових підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України, суд першої інстанції визначив, що нарахування та виплата відповідачем заробітної плати позивачу за період з 16.07.2015 року по 25.03.2020 року, виходячи з положень постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" №505 від 31.05.2012 року, відбулись правомірно, а тому підстави для його зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати відсутні.

Посилаючись на неконституційність з 26.03.2020 року положень п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України згідно рішення Конституційного Суду України у справі №6-р/2020, суд першої інстанції встановив протиправність дій Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіон щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати позивачу грошового забезпечення та всіх його складових (в тому числі одноразових виплат), за період проходження служби з 26.03.2020 року по 14.03.2021 року, із розрахунку розміру посадового окладу визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №1697-VII від 14.10.2014 року, і з метою ефективного захисту прав та інтересів наявність правових підстав для зобов`язання органу прокуратури здійснити перерахунок та виплату оспорюваного грошового забезпечення та всіх його складових (в тому числі одноразові виплати), за період проходження служби з 26.03.2020 року по 14.03.2021 року із розрахунку розміру посадового окладу визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №1697-VII від 14.10.2014 року.

Разом з цим, з посиланням на приписи ст. 7, ч. 3 ст. 10, ст. 15, ст. 39 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час правовідносин) та накази, що стосуються проходження служби і перебування позивача у період з 20.10.2020 року по 14.03.2021 року на адміністративній посаді, суд першої інстанції визначив за позивачем право на виплату надбавки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №1697-VІІ від 14.10.2014 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатись іншими нормативно-правовими актами. З моменту прийняття вказаного закону в силу ст. 22 Конституції України не допускається при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу встановлених прав і свобод (зокрема й права на отримання заробітної плати у визначеному цим законом розмірі). Таким чином, застосування відповідачем в період з 16.07.2015 року по 14.03.2021 року під час розрахунку заробітної плати положень постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 року №505 в супереч вимог ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ та ст.ст. 8, 22, 41, 43 Конституції України вплинуло на гарантії прокурора, передбачені ст. 16 Закону України «Про прокуратуру», та спричинило матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої частини заробітної плати (грошового забезпечення).

Посилаючись на неконституційність окремих положень бюджетного законодавства, встановлену рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року у справі №6-р/2020, апелянт акцентує увагу на тому, що з набранням чинності п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України положення спеціального законодавства про прокуратуру змін не зазнали, а тому під час розрахунку заробітної плати підлягали застосуванню у редакції його прийняття.

У тому числі, апелянт вказує на не дотримання судом першої інстанції принципу ефективності захисту порушених прав та інтересів позивача під час встановлення у висновках судового рішення обов`язку здійснити нарахування та виплату на користь позивача надбавки за виконання обов`язків на адміністративній посаді керівника окружної (місцевої) прокуратури без визначення відповідного суб`єкта з виконання такого рішення та залишення без задоволення вимог позивача про стягнення перерахованої заробітної плати.

У відзиві на апеляційну скаргу Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду в оскаржуваній частині.

Також, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та бюджетному законодавству і помилково не враховано, що у період до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505. Апелянт вказує, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» у встановленому порядку неконституційними не визнавались та підлягали застосуванню органом прокуратури під час нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення. На думку апелянта, необґрунтовано залишено судом першої інстанції поза увагою і виключення на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» положень ч. 8 ст. 81, ч. 4 ст. 83 Закону України «Про прокуратуру», якими визначались складові грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури, та передбачалось поширення на військовослужбовців військової прокуратури усі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії (у тому числі щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби), а також те, що виплата позивачу у спірний період видів грошового забезпечення, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505, але не визначених у ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», фактично призведе до їх утримання під час виконання рішення у цій справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта та відсутність обставин для скасування судового рішення за наведених підстав.

Також, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, Офіс Генерального прокурора подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції помилково залишено поза увагою, що відповідно до приписів п. 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» у період до дня початку роботу Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505. Акцентуючи увагу на особливостях фінансового забезпечення оплати праці працівників прокуратури, необхідності використання коштів на відповідні цілі, а також обов`язку суб`єкта владних повноважень діяти лише на підставі чинного законодавства та у межах своїх повноважень, апелянт вказує на правомірність дій під час нарахування позивачу грошового забезпечення та відсутність правових обставин для задоволення позовних вимог.

Оскільки сторони повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від учасників не надходило, представником позивача подано клопотання про розгляд за його відсутності та відсутності позивача, з огляду на достатність доказів для вирішення справи за наявними матеріалами, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, з листопада 2011 року ОСОБА_1 безперервно працював (проходив військову службу) на прокурорсько-слідчих посадах органах прокуратури, військової прокуратури, наразі спеціалізованої прокуратури.

Зокрема, наказом Міністра оборони України від 02.09.2014 року №512 з позивачем укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на п`ять років, відряджено до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі для призначення на відповідну посаду.

Наказом військового прокурора Південного регіону України від 03.09.2014 року №145к старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 призначено прокурором відділу представництва інтересів громадян і держави у судах військової прокуратури Південного регіону України, зараховано до списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України, постановлено на всі види забезпечення та визначено таким, що приступив до виконання службових обов`язків за посадою з 03.09.2014 року.

Наказом військового прокурора Південного регіону України від 12.12.2014 року №145к старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора відділу організації представництва інтересів громадянина або держави в суді та при виконанні судових рішень управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Південного регіону України з 09.12.2014 року, звільнивши його з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави у судах військової прокуратури Південного регіону України.

Наказом військового прокурора Південного регіону України від 10.04.2015 року №245к капітана юстиції ОСОБА_1 з 10 квітня призначено на посаду старшого прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, звільнивши його з посади прокурора відділу організації представництва інтересів громадянина або держави в суді та при виконанні судових рішень управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Південного регіону України.

Наказом військового прокурора Південного регіону України від 07.07.2015 року №468к капітана юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади старшого прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України та призначено на посаду прокурора цієї ж прокуратури Південного регіону України, постановлено на всі види забезпечення та визначено таким, що приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Наказом військового прокурора Південного регіону України від 25.09.2015 року №759к капітана юстиції ОСОБА_1 звільнено з 25.09.2015 року з посади прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону південного регіону України, виключено зі списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України, всіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження військової служби у розпорядження військового прокурора сил антитерористичної операції.

Наказом військового прокурора сил антитерористичної операції від 01.10.2015 року №67к капітана юстиції ОСОБА_1 призначено старшим слідчим слідчого відділу військової прокуратури сил антитерористичної операції.

Наказом Генерального прокурора України від 02.03.2017 року №94-вк капітана юстиції ОСОБА_1 призначено з 10.03.2017 року заступником військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України.

Наказом військового прокурора Південного регіону України від 10.03.2017 року №133к капітана юстиції ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України, постановлено на всі види забезпечення за визначеною посадою з 10.03.2017 року.

Наказом Генерального прокурора від 20.10.2020 року №409к на заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України підполковника юстиції Немцева Євгенія Геннадійовича з 21.10.2020 року покладено тимчасове виконання обов`язків військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України.

Наказом Міністра оборони України від 16.02.2021 року відповідно до п. 18 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-ІХ та п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підполковника юстиції ОСОБА_1 заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Наказом Генерального прокурора від 11.03.2021 року №133к, керуючись ст. 9 Закону України «Про прокуратуру», п. 18 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», підполковника юстиції ОСОБА_1 з 14.03.2021 року звільнено з посади заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України.

Наказом виконувача обов`язків керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 12.03.2021 року №184к, керуючись ст.ст. 11, 17, 51 Закону України «Про прокуратуру», п. 18 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»,п. 14 ст. 10-1, п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист і військову службу», п. 242 та п. 245 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, підполковника юстиції ОСОБА_1 з 14.03.2021 року виключено зі списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Білгород-Дністровського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Одеської області.

Визначено Відділу фінансування та бухгалтерського обліку Спеціалізованої прокуратури у військовій та обороннім сфері Південного регіону провести з підполковником юстиції ОСОБА_1 повний розрахунок.

У наказі зазначено про не використання позивачем щорічної основної відпустки за 2021 рік, не одержання грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.

Визначено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 12 повних календарних років служби.

Визначено виплатити позивачу грошову компенсацію за дні невикористаних щорічних основних та додаткових відпусток відповідно до довідки відділу кадрової роботи та державної служби Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону.

Разом з цим, 26.02.2021 року позивач звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою, в якій просив:

надати відомості щодо розміру та складових фактично отриманого грошового забезпечення (в тому числі одноразових виплат), за період проходження служби на посаді старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури Сил антитерористичної операції з 01.10.2015 року по 09.03.2017 року;

до звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової прокуратури здійснити перерахунок раніше виплаченого грошового забезпечення та всіх його складових (в тому числі одноразових виплат), за період проходження служби на посаді старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури Сил антитерористичної операції з 01.10.2015 року по 09.03.2017 року із розрахунку визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ розміру посадового окладу;

надати оновлені відомості щодо розміру та складових грошового забезпечення (в тому числі одноразових виплат) за період проходження служби на посаді старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури Сил антитерористичної операції з 01.10.2015 року по 09.03.2017 року із розрахунку визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ розміру посадового окладу;

виплатити суму додатково нарахованого грошового забезпечення та всіх його складових (у тому числі одноразових виплат) за період проходження служби на посаді старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури Сил антитерористичної операції з 01.10.2015 року по 09.03.2017 року із розрахунку визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ розміру посадового окладу.

Розглянувши звернення, Офіс Генерального прокурора надав позивачу відомості щодо виплаченого грошового забезпечення, по суті вимог стосовно проведення перерахунку грошового забезпечення відмовив, про що повідомлено у листі від 22.03.2021 року №21-728вих-21.

Як на підставу для залишення вказаних вимог позивача без задоволення, відповідач послався на те, що відповідно до приписів п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», п. 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року №79-VIII норми і положення ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів.

З огляду на те, що правове регулювання питання оплати праці прокурорів визначалось постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 і установлені правила прокуратурою дотримано, позивачу повідомлено про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку заробітної плати за період з 01.10.2015 року по 09.03.2017 року.

Також, 26.02.2021 року позивач звернувся до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону із заявою, в якій просив:

надати відомості щодо розміру та складових фактично отриманого грошового забезпечення (в тому числі одноразових виплат), за період проходження служби на прокурорсько-слідчих посадах з 03.09.2014 року по 25.09.2015 року та з 10.03.2017 року по теперішній час;

до звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової прокуратури здійснити перерахунок раніше виплаченого грошового забезпечення та всіх його складових (в тому числі одноразових виплат), за період проходження служби на прокурорсько-слідчих посадах з 15.07.2015 року по 25.09.2015 року та з 10.03.2017 року по теперішній час, із розрахунку визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ розміру посадового окладу;

надати оновлені відомості щодо розміру та складових грошового забезпечення (в тому числі одноразових виплат) за період проходження служби на прокурорсько-слідчих посадах з 15.07.2015 року по 25.09.2015 року та з 10.03.2017 року по теперішній час, із розрахунку визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ розміру посадового окладу;

виплатити суму додатково нарахованого грошового забезпечення та всіх його складових (у тому числі одноразових виплат) за період проходження служби на прокурорсько-слідчих посадах з 15.07.2015 року по 25.09.2015 року та з 10.03.2017 року по теперішній час з розрахунку, визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ розміру посадового окладу.

Розглянувши звернення, Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону надано позивачу відомості щодо виплаченого грошового забезпечення, по суті вимог стосовно проведення перерахунку грошового забезпечення відмовлено, про що повідомлено у листі від 02.04.2021 року №21-1148вих-21.

Як на підставу для залишення вказаних вимог позивача без задоволення, відповідач послався на те, що відповідно до приписів п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», п. 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року №79-VIII та абз. 3 п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 10.09.2019 року №113-ІХ норми і положення ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів.

З огляду на те, що правове регулювання питання оплати праці прокурорів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 і установлені правила прокуратурою дотримано, позивачу повідомлено про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку заробітної плати за період з 15.07.2015 року.

Не погоджуючись із порядком нарахування заробітної плати (грошового забезпечення), позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Спірним питанням у цій справі є нарахування позивачу грошового забезпечення (заробітної плати), виходячи із розміру посадового окладу, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505, та не застосування для обрахунку посадового окладу положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5, 8, 9 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.

Посадові оклади прокурорів, які перебувають на адміністративних посадах, встановлюються у такому розмірі, зокрема, керівника підрозділу регіональної прокуратури - 1,27 - 1,20 посадового окладу прокурора регіональної прокуратури.

Грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом.

Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

У спірному періоді установлено, що норми і положення статті 81 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно із Законом України від 08.07.2010 р. №2456-VI, враховуючи зміни, внесені Законом України від 28.12.2014 року №79-VIII, згідно із Законом України від 28.12.2014 р. №80-VIII.

Установлено, що норми і положення статті 81 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та бюджету Фонду соціального страхування України, згідно із Законом України від 25.12.2015 р. №928-VIII.

За правилами ч. 2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95-ВР умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною 3 цієї статті, та частиною 1 статті 10 цього Закону.

Відповідно до ст. 13 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України у межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Так, п.п. 1, 2, 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 року №505 затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5. Надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів.

Видатки, пов`язані з реалізацією постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється у межах затвердженого фонду оплати праці.

Згідно із ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 26 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року №79-VIII (набрання чинності з 01.01.2015 року) установлено, що норми і положення статті 81, частин 16-18 статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Абзацом 3 пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року №80-VIII (набрання чинності з 01.01.2015 року) установлено, що норми і положення частини 2 статті 33, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (Голос України, №206 від 25 жовтня 2014 року) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як свідчать обставини справи, Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року №80-VIII та Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року №79-VIII прийняті пізніше Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року, а тому у 2015 році норми і положення Закону України «Про прокуратуру» щодо заробітної плати прокурора застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Судом першої інстанції вірно враховано, що за правилами ст.ст. 89, 90 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Таким чином, відповідач не наділений самостійним правом без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, а також здійснення перерахунку посадового окладу позивача та виплати заробітної плати в розмірі, не передбаченому постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 року №505.

Аналогічні висновки з правового регулювання оплати праці прокурора викладені у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року по справі №825/575/16, від 21 березня 2018 року по справі №817/548/16, від 21 листопада 2018 року по справі №808/2163/17, від 16 січня 2019 року по справі №804/217/17, від 27 лютого 2019 року по справі №809/982/16, від 05 травня 2020 року по справі №824/490/16.

Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 по справі №1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) окремі положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (зі змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України визначено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, дія окремих положень пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 по справі №1-223/2018(2840/18) втратила чинність 26 березня 2020 року.

Разом з цим, 25.09.2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-IX.

У Законі України «Про прокуратуру» у частині третій статті 6 слова "регіональних та місцевих" замінено словами "обласних та окружних"; у статті 7 у частині першій, зокрема, у пункті 2 слово "регіональні" замінено словом "обласні".

Зокрема, частину другу статті 7 викладено в такій редакції: "2. У разі потреби рішенням Генерального прокурора можуть утворюватися спеціалізовані прокуратури на правах структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора, на правах обласних прокуратур, на правах підрозділу обласної прокуратури, на правах окружних прокуратур, на правах підрозділу окружної прокуратури».

Частину третю статті 81 Закону України «Про прокуратуру» викладено в такій редакції: « 3. Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року».

У п. 1 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 року №113-IX (із змінами, внесеними Законом від 04.10.2019 року №187-IX) передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім підпункту 2 пункту 2, пунктів 4-7, 9, 11-15, 17, 18, підпункту 1 пункту 19, пункту 20, пунктів 22-27 розділу I цього Закону, які набирають чинності з дня початку роботи відповідно Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур.

Закон України від 19.09.2019 року №113-IX опублікований у виданні «Голос України» 24.09.2019 року за №182 та набрав чинності 25.09.2019 року.

Відповідно до п.п. 3, 4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 року №113-IX до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України».

Аналіз наведених правових норм показав, що визначений розмір посадового окладу прокурора є встановленою Законом України «Про прокуратуру» гарантією, виплата якого регулюється вказаним Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-IX положення ч. 1 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» змін не зазнали.

Отже, виплата прокурору посадового окладу у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» №505 від 31.05.2012 року, прямо суперечить закону про прокуратуру та рішенню Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 по справі №1-223/2018(2840/18).

На переконання апеляційного суду, використання відповідачем чинних положень п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-IX і застосування приписів постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 під час нарахування заробітної плати позивачу не доводить правомірність таких дій суб`єкта владних повноважень, оскільки Закон України від 19.09.2019 року №113-IX на момент його прийняття та набрання чинності не враховував висновків вищенаведеного рішення Конституційного Суду України.

Аналогічним чином, не можуть бути застосовані правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.10.2021 року по справі №640/154/20, оскільки стосуються правовідносин, що виникли до визнання неконституційними окремих положень законодавства з врегулювання заробітної плати прокурора, виходячи з наявних фінансових ресурсів та прийнятих Кабінетом Міністрів України актів.

Відповідно, оскільки згідно п.п. 3, 4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 року №113-IX Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури продовжують здійснювати повноваження, за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури як до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур так і до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури, не доводиться обґрунтованість посилань відповідача на неможливість виплати позивачу заробітної плати на рівні чинного законодавства.

Отже, колегія суддів вважає, що виплата прокурору, який продовжує виконувати покладені на нього Державою функції, посадового окладу не може залежати від факту його переведення до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур.

Виходячи зі спірних правовідносин, судом першої інстанції вірно зазначено про не можливість поширення на виплату позивачу посадового окладу у розмірі, встановленого приписами постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» №505 від 31.05.2012 року.

У період з 26.03.2020 року до порядку нарахування позивачу посадового окладу підлягають застосування виключно положення ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».

При цьому, як вірно враховано судом першої інстанції, згідно із ч. 5 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» посадові оклади прокурорів, які перебувають на адміністративних посадах, встановлюються із застосуванням відповідних коефіцієнтів.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку слід також враховувати і положення ч. 1 ст. 2 КАС України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи зі змісту вказаних положень адміністративного процесуального законодавства, захисту в адміністративному суді підлягають лише порушені права чи інтереси особи, яка звернулась із адміністративним позовом.

Отже, вимоги позивача у позові щодо обчислення заробітної плати (грошового забезпечення) та стягнення конкретних сум, фактично направлені на майбутнє вирішення спору, пов`язані із можливими (ймовірними) порушеннями з боку суб`єкта владних повноважень, що позбавляють адміністративний суд вжити заходи захисту, передбачені ст. 2 КАС України, та задовольнити позов у відповідній частині.

Не знаходять свого обґрунтованого підтвердження і доводи позивача про незабезпечення судом першої інстанції у висновках належного захисту порушених прав, не зобов`язавши конкретний орган здійснити нарахування та виплату надбавки за виконання обов`язків на адміністративній посаді керівника окружної (місцевої) прокуратури.

Колегія суддів вважає, що визнання в судовому порядку протиправними дій Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіон щодо ненарахування та невиплати позивачу визначеної п. 2 ч. 2 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» надбавки за виконання обов`язків на адміністративній посаді керівника окружної (місцевої) прокуратури, є безмовним обов`язком спеціалізованої прокуратури здійснити ці нарахування та виплату під час виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, оскільки у спірний період органом прокуратури не забезпечено нарахування та виплату позивачу посадового окладу, виходячи з розмірів, передбачених законом про прокуратуру, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про допущення органом протиправної бездіяльності та наявність безумовних підстав для зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити на користь позивача грошове забезпечення (заробітну плату), виходячи з положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням премій, надбавок та інших виплат, передбачених законодавством.

Оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, а доводи апеляційних скарг ці висновки не спростовують, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 316 КАС України рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв