Справа № 140/1320/22
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/1320/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи про визнання протиправними та скасування рішення та акта, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи (далі МСЕК, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення та акта №365/10 огляду медико-соціальної експертної комісії від 05.08.2021 про встановлення позивачу 3 групи інвалідності загального захворювання відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертизи серії 12 ААБ №500145 від 05.08.2021; зобов`язання провести повторне обстеження позивачки, відповідно до вимог чинного законодавства України та врахувати вроджену хворобу, а саме: «Вроджена вада розвитку: spina bifida поперекового відділу хребта (розширення душки 1.3-1.4). Об`ємний утвір на рівні 1.3-1.4 з киловим випинанням під шкіру на рівні 1.3-1.4» з метою визначення групи інвалідності, з подальшим направленням для встановлення причинного зв`язку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при народженні ОСОБА_1 встановлено діагноз «Вроджена вада розвитку: spina bifida» поперекового відділу хребта. У віці трьох тижнів після народження її було прооперовано, однак на підтвердження даної обставини, правовстановлюючі документи не збереглись. 05.08.2021 комісією МСЕК їй встановлено третю групу інвалідності загального захворювання, що не пов`язане із наявною у неї вродженою хворобою, оскільки відсутні документи про перебіг хвороби до 18 років. Дане рішення МСЕК нею було оскаржене, однак 01.09.2021 рішення комісії залишено в силі. Вважає таке рішення (акт) протиправним, оскільки на захворювання, яке стало причиною інвалідності, вона страждає з дитинства, вада хребта є вродженими. Зазначає, що не зважаючи на те, що жодні медичні документи щодо перебігу хвороби з дитинства не збереглись, інвалідність настала до досягнення ним 18 років, що в свою чергу дає позивачу право на встановлення інвалідності з дитинства. З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у поданому до суду відзиві позов не визнав, зазначив, що наявність самого по собі захворювання, як вроджена вада хребта, не є безумовною підставою для призначення особі групи інвалідності з дитинства, оскільки під час огляду встановлюється не сам факт існування хвороби, а її причинно-наслідковий зв`язок із порушенням функцій організму, що обумовили встановлення відповідної групи. Оскільки документів, які б свідчили про перебіг хвороби позивача до 18 років ОСОБА_1 на комісію не надала, тому підстави встановлювати ОСОБА_2 причини інвалідності з дитинства відсутні. За наведеного, просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності встановив такі обставини.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 3 групи «загальне захворювання».

При народженні ОСОБА_1 встановлено діагноз «Вроджена вада розвитку: spina bifida поперекового відділу хребта (розширення душки 1.3-1.4). Об`ємний утвір на рівні 1.3-1.4 з киловим випинанням під шкіру на рівні 1.3-1.4».

У віці трьох тижнів після народження позивач була прооперована, однак на підтвердження даної обставини, правовстановлюючі документи не збереглись

У 2017 році, при медичному обстежені португальські лікарі встановили, що на хребті ОСОБА_1 при народженні була проведена хірургічна операція, що пов`язується із патологією, яка безумовно присутня у випадку народження дитини з вродженою вадою хребта, що засвідчується медичними висновками медичного центру в Сан-Франциско «SANPIL MEDICINA» від 11.10.2017 в м. Лейрія, Університетської лікарні м. Коїмбра від 21.11.2018 та Лікарняним та університетським центром м. Коїмбра, КДУ відділення нейрохірургії, що підтверджується висновком консультації №МЕС11121 від 23.11.2018.

При подачі необхідних документів для проходження медико-соціальної експертизи з діагнозом: «Вроджена вада розвитку: spina bifida поперекового відділу хребта (розширення душки 1.3 - 1.4). Об`ємний утвір на рівні 1.3 - 1.4 з киловим випинанням під шкіру на рівні 1.3 - 1.4» з метою призначення ОСОБА_1 групи інвалідності було рекомендовано надати документи про перебіг хвороби та хірургічне втручання після народження, однак такі не збереглись.

Як наслідок, позивачу призначили третю групу інвалідності «загальне захворювання», що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК № 500145, серії 12 ААВ від 05.08.2021 та актом №365/10 огляду медико-соціальної експертної комісії від 05.08.2021, актом №313 огляду обласної МСЕК по конфлікту від 07.09.2021.

У примітці акту №365/10 огляду медико-соціальної експертної комісії від 05.08.2021 вказано, що «Даних про початок і перебіг хвороби до 2018 року немає, операція в 3 місячному віці зі слів хворої».

Дане рішення МСЕК було оскаржене позивачем, однак 01.09.2021 рішення комісії залишено в силі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Дискримінація за ознакою інвалідності забороняється..

Статтею 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» встановлено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно з частинами першою та другою статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.

Огляд повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю (за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу), дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю проводиться після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійкий розлад функцій організму у зв`язку з фізичними, психічними, інтелектуальними та сенсорними порушеннями, зумовленими захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами.

Частиною 12 статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» встановлено, що Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, Положення про медико-соціальну експертизу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі Положення №1317), визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пункту 3 Положення №1317, медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Згідно із пунктом 4 Положення №1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Відповідно до пунктів 17, 18, 19 17 Положення №1317 медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я.

Голова комісії або керівник закладу охорони здоров`я у разі виявлення фактів зловживання службовим становищем, службового підроблення або службової недбалості під час направлення хворих лікарсько-консультативними комісіями на огляд до комісій для встановлення інвалідності інформують у триденний строк про це правоохоронні органи.

Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

За наявності заперечень представників фондів соціального страхування комісія направляє особу, що звернулася для встановлення інвалідності, на додаткове медичне обстеження, яке проводиться без урахування висновку попередньої лікарсько-консультативної комісії. Остаточне рішення приймається комісією за результатами додаткового медичного обстеження, обсяги якого визначаються комісією з урахуванням характеру та важкості захворювання.

Судом встановлено, що за направленням лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК) Ківерцівської центральної районної лікарні ОСОБА_1 вперше була оглянута профпатологічною спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) Волинської області 05.08.2021; встановлено третю групу інвалідності з 05.07.2021р. від загального захворювання, терміном на один рік, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК №500145, серії 12 ААВ від 05.08.2021 та актом №365/10 огляду медико-соціальної експертної комісії від 05.08.2021.

У примітці акту №365/10 огляду медико-соціальної експертної комісії від 05.08.2021 вказано, що «Даних про початок і перебіг хвороби до 2018 року немає, операція в 3 місячному віці зі слів хворої».

У зв`язку з незгодою з рішенням профпатологічної МСЕК ОСОБА_1 була скерована на огляд до Волинської обласної МСЕК, яка направила ОСОБА_1 для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки ДЗ «НДІ реабілітації осіб з інвалідністю» м. Вінниця.

Однак, як слідує з матеріалів справи, позивач від обстеження в клініці відмовилась.

Крім того, Волинська обласна МСЕК своїм рішенням від 27.10.2021 залишила в силі рішення профпатологічної МСЕК, що підтверджується актом №313 огляду обласної МСЕК по конфлікту.

З огляду на вказані обстави, суд вважає, що рішення відповідача, яке оформлене актом №365/10 огляду медико-соціальної експертної комісії від 05.08.2021 є правомірним з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Перша група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від міри втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягів потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді.

До підгрупи А першої групи інвалідності належать особи з виключно високою мірою втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування.

До підгрупи Б першої групи інвалідності належать особи з високою мірою втрати здоров`я, значною залежністю від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій і які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

Особам у віці до 18 років лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів встановлюється категорія "дитина з інвалідністю", а особам у віці до 18 років з виключно високою мірою втрати здоров`я та з надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина з інвалідністю" підгрупи А.

Частиною 8 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» передбачено, що медико-соціальні експертні комісії визначають:

групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності;

види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою особи з інвалідністю (крім випадків, коли особу з інвалідністю визнано недієздатною);

причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою;

ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання;

ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

Пунктом 14 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 - причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку.

Як слідує з матеріалів справи, позивач не надав МСЕК документи, які підтверджують перенесену хворобу (оперативне втручання) у дитячому віці.

Зокрема, з листа КП «Ківерцівська центральна лікарня Ківерцівської міської ради» від 24.11.2021 №902/15-42/2-21 вбачається, що архівні дані полового відділення на прізвище ОСОБА_4 немає можливості надати, оскільки відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №096/о «Історія вагітності та пологів №__», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 21.01.2016 №29, строк зберігання форми №096/о становить 25 років (а. с. 22).

У відповідь на запит позивача стосовно надання медичної карти стаціонарного хворого станом на 1970 рік, комунальне підприємство «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» листом від 23.11.2021 33778/2.8.21 повідомило, що відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування» строк зберігання медичної карти стаціонарного хворого - 25 років (а. с. 23).

Разом з тим, у 2017 році, при медичному обстежені ОСОБА_1 португальські лікарі встановили, що на хребті ОСОБА_1 при народженні була проведена хірургічна операція, що пов`язується із патологією, яка безумовно присутня у випадку народження дитини з вродженою вадою хребта, що засвідчується медичними висновками медичного центру в Сан-Франциско «SANPIL MEDICINA» від 11.10.2017 в м. Лейрія, Університетської лікарні м. Коїмбра від 21.11.2018 та Лікарняним та університетським центром м. Коїмбра, КДУ відділення нейрохірургії, що підтверджується висновком консультації №МЕС11121 від 23.11.2018.

З огляду на вказане, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що висновок відповідача сформований у оскаржуваному акті з підстав відсутності даних про початок і перебіг хвороби до 2018 року; операція в 3-місячному віці зі слів хворої, однак, надати такі дані в позивача відсутні з підстав знищення медичних документів у зв`язку із закінченням строку їх зберігання, що підтверджується матеріалами справи та не залежать від дій чи бездіяльності позивача.

За таких обставин, проаналізувавши матеріали адміністративної справи суд вважає, що відповідачем складено оскаржуваний акт без дослідження всіх обставин справи, з урахуванням знищених за строком давності медичних документів позивача.

Суд наголошує, що знищення (втрата) медичною установою медичної справи особи не може позбавляти її прав, які виникають на підставі наявності таких матеріалів.

З урахуванням наведеного, на думку суду, оскаржуване рішення прийнято відповідачем не в порядок та спосіб встановлений законом та без дослідження всіх обставин справи, що свідчить про його необґрунтованість.

У відповідності до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Враховуючи вищевикладене, позивач виконав свій обов`язок щодо ліцензування господарської діяльності, звернувся із заявами щодо видачі ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним та отримав зазначені ліцензії, при цьому, відповідач не надав суду доказів спрямованих на встановлення фактів подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявами на отримання ліцензій, як на підставу винесення спірного розпорядження та анулювання ліцензій.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про задоволення позову та вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення Волинської медико-соціальної експертної комісії, оформленого актом огляду №365/10 від 05.08.2021 про встановлення ОСОБА_1 третьої групи інвалідності загального захворювання відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертизи серії 12 ААБ №500145 від 05.08.2021; зобов`язання Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи провести повторне обстеження ОСОБА_1 та прийняти нове рішення з урахуванням вимог статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» №2961-IV від 06.10.2005, Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 та висновків суду наведених у даному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 992,40 грн, який сплачений квитанцією від 31.01.2022 №0.0..1. Керуючись статтями 11, 17, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», Закону України «Про реабілітацію осіб інвалідністю в Україні», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської медико-соціальної експертної комісії, оформлене актом огляду №365/10 від 05.08.2021 про встановлення ОСОБА_1 третьої групи інвалідності загального захворювання відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертизи серії 12 ААБ №500145 від 05.08.2021.

Зобов`язати Волинське обласне бюро медико - соціальної експертизи провести повторний огляд ОСОБА_1 та прийняти нове рішення з урахуванням вимог статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» №2961-IV від 06.10.2005, Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 та висновків суду, наведених у даному рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинського обласного бюро медико - соціальної експертизи (43025, Волинська область, місто Луцьк, проспект Волі, 1-а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський