Справа № 825/1138/16
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року

м. Київ
справа №825/1138/16
адміністративне провадження № К/9901/19941/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.

розглянув у порядку письмового провадження
касаційну скаргу Міністерства оборони України
на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.04.2017 (суддя Рахманкулова І.П.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017 (колегія у складі суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В., Шурка О.І.)
у справі № 825/1138/16
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України
третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання неправомірними дій та рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

І. РУХ СПРАВИ

1. У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив:
- визнати неправомірними дії відповідача щодо повернення на доопрацювання заяви з доданими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби;
- скасувати рішення від 20.05.2016 № 36, викладене у формі протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, в частині не призначення йому одноразової грошової допомоги та повернення на доопрацювання заяви позивача з доданими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги на оздоровлення у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби;
- зобов`язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах де велись бойові дії, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
2. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.04.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017, позов задоволено.
3. 10.07.2017 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга, в якій відповідач просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
4. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.07.2017 відкрито касаційне провадження у справі.
5. У зв`язку з припиненням цього суду, справу було передано для розгляду до Верховного Суду.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є учасником бойових дій та інвалідом війни ІІІ групи, брав участь у бойових діях на території інших країн, що підтверджується копіями посвідчення; копією військового квитка, довідкою МСЕК, довідкою Чернігівського МВК Чернігівської області від 15.01.2013 № 3/28.
7. Відповідно до копії витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол № 254 від 08.02.2013) встановлено, що поранення та захворювання єфрейтора у відставці ОСОБА_1 пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
8. 21.01.2015 позивач отримав ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюваннями, пов`язаними із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 21.01.2015.
9. 21.01.2016 позивач звернувся до Чернігівського МВК із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням військової служби.
10. 25.01.2016 Чернігівським обласним військовим комісаріатом на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України було надіслано пакет документів для призначення позивачу грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
11. Відповідно до копії витягу з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, документи відносно ОСОБА_1 були повернуті на доопрацювання, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення, передбачені п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
12. Позивач, вважаючи дії відповідача щодо непризначення та невиплати йому одноразової грошової допомоги протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

13. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що Міністр оборони України за результатами розгляду документів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, наділений правом приймати лише одне з двох рішень, призначити одноразову грошову допомогу або відмовити у її призначенні, прийняти жодне інше рішення, як то повернути документи на доопрацювання, не наділений.
14. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність його дій.

ІV. ОЦІНКИ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

15. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що враховуючи, що позивач отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013.
16. За висновком суду апеляційної інстанції, законом передбачено обов`язок саме Міністерства оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку із встановленням інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

17. У касаційній скарзі відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права.
18. Скаржник зазначає наступне:
- справа повинна розглядатися в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів, оскільки відповідачем по даній справі виступає центральний орган виконавчої влади Міністерство оборони України;
- Державна прикордонна служба України не перебуває у підпорядкуванні Міністерства оборони України, має власну структуру, є самостійною юридичною особою та оскільки позивач звільнявся з Прикордонних військ, виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватися Адміністрацією Державної прикордонної служби України, а не Міністерством оборони України;
- зобов`язання Міністерства оборони України прийняти будь-яке рішення є втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства;
- позивачем не було надано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
19. Позивач відзиву на касаційну скаргу не подав.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

20. Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права та дійшов таких висновків.
21. Предметом спору у цій справі є оцінка дій Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання документів, поданих позивачем для призначення йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності.
22. Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
23. Зокрема у постановах від 30.01.2018 у справі № 806/986/16, від 20.05.2019 у справі № 806/1366/16, від 30.07.2020 у справі № 806/2435/18, від 28.10.2021 у справі № 803/1087/17, Верховний Суд сформулював наступний висновок:

Перелік підстав для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги визначений пунктом 19 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевіркові) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню. Повернення ж документів на доопрацювання за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу цим Порядком не передбачений, а тому повернення Міністерством оборони України документів на доопрацювання суперечить зазначеним нормам.

24. Суд не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається.
25. Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до копії витягу з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, документи відносно ОСОБА_1 були повернуті на доопрацювання, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставину поранення.
26. Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що Міністерством оборони України рішення щодо призначення чи відмови у призначенні одноразової грошової допомоги не приймалося.
27. Враховуючи вищезазначені висновки Верховного Суду, повернення на доопрацювання документів позивача про призначення одноразової грошової допомоги суперечить вимогам Порядку № 975, оскільки положеннями цього Порядку (станом на момент виникнення спірних правовідносин, як і станом на момент звернення позивача до суду та розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) не було передбачено можливості вирішення цього питання шляхом повернення документів на доопрацювання.
28. Разом з тим, колегія суддів вважає, що надання оцінки доводам сторін щодо наявності/відсутності у позивача права на отримання вказаної допомоги є передчасним, оскільки відповідачем не приймалося рішення про відмову позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, а як вже вказувалося вище, документи йому повернуто без реалізації.
29. Щодо доводів скаржника про те, що позивач звільнявся з Прикордонних військ, відповідно виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватися Адміністрацією Державної прикордонної служби України, а не Міністерством оборони України, то колегія суддів звертає увагу на те, що ці правовідносини також були предметом розгляду у Верховному Суді.
30. Зокрема у постанові від 15.01.2020 у справі № 825/987/16, Верховний Суд зазначив наступне:

«Законом СРСР від 12.10.1967 № 42 «Про загальний військовий обов`язок» у редакції, що діяв на момент проходження позивачем військової служби, визначено, що Прикордонні війська КДБ СРСР були складовою частиною Збройних Сил СРСР.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 №1431-ХІІ «Про військові формування» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.

Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 №1543-ХІІ передбачено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.

Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

Отже, оскільки позивач проходив службу у Збройних Силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало МОУ, перебував на обліку в органах цього Міністерства, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що обов`язком Міністерства оборони в даних правовідносинах є призначення і виплата одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.»

31. Суд не вбачає підстав для відступу від такої правової позиції.
32. Щодо втручанням в дискреційні повноваження Міністерства оборони України, Суд зазначає, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
33. Щодо предметної підсудності даної справи, то Суд зазначає, що одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та про зобов`язання виплати якої ставить питання позивач, відноситься до соціальних виплат, а тому даний спір належить розглядати місцевим загальним судом як адміністративним в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року.
34. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22 жовтня 2019 року у справі № 592/3134/17.
35. Отже, колегія суддів не може погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки питання наявності чи відсутності у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю відповідач фактично не вирішив.
36. Тому, належним способом захисту позивача буде саме зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби та прийняти відповідне рішення згідно з Порядком № 975, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013, а відтак, рішення судів попередніх інстанцій у цій частині підлягають зміні.
37. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
38. Згідно із частинами першою та четвертою статті 351 КАС України суд змінює судове рішення у відповідній частині, якщо таке судове рішення переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
39. З урахуванням наведеного колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне змінити рішення судів попередніх інстанцій, у частині мотивів та викласти четвертий абзац резолютивної частини постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.04.2017 в іншій редакції.
40. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 356 України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Змінити постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року у справі №825/1138/16, виклавши абзац третій резолютивної частини постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2017 року в наступній редакції:
«Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби та прийняти відповідне рішення, згідно з Порядком № 975, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року».
В іншій частині постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року у справі №825/1138/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб