Справа № 320/8322/20
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2022 року справа №320/8322/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправною відмови, визнання протиправноюї бездіяльності та стягнення коштів,

Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції України в Київській області щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, а саме за період з 24.09.2018 по 13.07.2020 (включно), викладену у листі від 13.08.2020 №29/М-561;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Київській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, а саме за період з 24.09.2018 по 13.07.2020 (включно) в сумі 131450,73 грн.;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, а саме за період з 24.09.2018 по 13.07.2020 (включно) в сумі 131450,73 грн. на р/р відкритий у АТ КБ "Прват Банк" у форматі IBAN: НОМЕР_1 , призначення платежу: поповнення рахунку НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , НОМЕР_3 ;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Київській області подати до суду звіт про виконання судового рішення в місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач у день звільнення, тобто 31.08.2016, не виплатив належних йому сум, зокрема грошового забезпечення за службу в нічний час за період з 1 січня 2016 по 31 березня 2016 у розмірі 448,92 грн. на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.03.2019 у справі №810/2128/18.

У позовній заяві позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на постанову Кагарлицького районного суду Київської області від 21.07.2017 у справі №368/177/17, якою стягнуто з ГУ НП в Київській області на користь ОСОБА_1 недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 1675,66 грн.; середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.09.2016 по 13.09.2017 (включно) в сумі 75399,66 грн.; одноразову грошову допомогу в розмірі 290000 у зв`язку із встановленням II групи інвалідності. А всього стягнуто коштів на загальну суму 367075,32 грн.

Також посилається на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі №320/6808/18, яким стягнуто з ГУ НП в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 14.09.2017 по 24.09.2018 у розмірі 75000,72 грн.

У позові позивач вказує, що фактичний розрахунок з позивачем було проведено лише 14.07.2020 шляхом зарахування належних позивачу до виплати коштів у сумі 448,92 грн. на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.03.2019 у справі №810/2128/18. Позивач вважає, що відповідач по справі повинен був окрім стягнутої судом суми самостійно на виконання вимог ст. 117 КЗпП України сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, тобто із 24.09.2018 по 13.07.2020, який підлягає стягненню з відповідача у сумі 131450,73 грн. (659 днів х 199,47 грн.).

17.07.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням провести нарахування та виплатити середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку при звільненні за період з 24.09.2018 по 13.07.2020 (включно), оскільки фактичний розрахунок із позивачем проведено лише 14.07.2020 р. Однак у відповідь на звернення відповідач у листі від 13.08.2020 №29/М-561 зазначив, що доплату до грошового забезпечення за службу у нічний час за період з 1 січня 2016 року по 31 березня 2016 року у розмірі 448,92 грн. перераховано на картковий рахунок позивача 14.07.2020. Також зазначено, що у зв`язку з тим, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.03.2019 у справі №810/2128/18 позивачу відмовлено у виплаті компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою терміну її виплати, підстав для виплати позивачу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 24.09.2018 по 13.07.2020 немає.

Відмову та бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, а саме за період з 24.09.2018 по 13.07.2020 (включно) в сумі 131450,73 грн. вважає протиправною та такою, що порушує права та законні інтереси позивача.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.03.2019 у справі №810/2128/18 позивачу було нараховано грошове забезпечення за службу в нічний час за період з 1 січня 2016 по 31 березня 2016 в сумі 448,92 грн. та після утримання обов`язкових податків і зборів виплачено.

Відповідач вказує, що сума середнього заробітку, що пов`язаний із виплатою коштів, належних позивачу при звільненні, за час затримки розрахунку при звільненні вказаним рішенням суду не визначено та не зобов`язано ГУНП в Київській області здійснити відповідну виплату. Зокрема суд у вказаному рішенні зазначив, що у частині позовних вимог щодо стягнення з ГУНП в Київській області компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою термінів її виплати відмовлено.

З урахуванням викладеного вважає, що підстави для застосування до нього відповідальності у вигляді стягнення на користь звільненої особи середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку за період з 24.09.2018 по 13.07.2020 (включно) в сумі 131450,73 грн. відсутні.

22.02.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вважає хибною позицію відповідача про те, що Київський окружний адміністративний суд 22.03.2019, приймаючи рішення у справі №810/2128/18, не визначив суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки суд, приймаючи таке рішення не вирішував та не міг вирішувати питання щодо стягнення на користь повивача суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, позаяк така вимога не ставилася у позові.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважав можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області 8 грудня 1998 року (т. І, а.с.6-9).

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 31.08.2016 №512 о/с (по особовому складу) капітана поліції ОСОБА_1 начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції звільнено зі служби в поліції у запас (з постановкою на військовий облік) за пп. 2 п. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) (т. І, а.с.85).

Постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 21.07.2017 у справі № 368/177/17 задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ НП в Київській області.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Київській області, яка полягає у не проведенні повного розрахунку в день звільнення ОСОБА_1 із органів Національної поліції, не доплаті частини одноразової грошової допомоги при звільненні та невиплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із органів Національної поліції за період з 01.09.2016 по 13.09.2017 та невиплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;

Визнано протиправними рішення ГУ НП в Київській області про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, викладені у листах №29/м-863 від 09.12.2016 р. т.в.о. заступника начальника Головного управління Національної поліції в Київській області Стаховського І.Ф. та №29/м-161 від 06.03.2017 заступника начальника Головного управління Національної поліції в Київській області Тетері В.М.;

Стягнуто з ГУ НП в Київській області на користь ОСОБА_1 недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 1675 (одна тисяча шістсот сімдесят п`ять) гривень 66 копійок; середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.09.2016 по 13.09.2017 (включно) в сумі 75399 (сімдесят п`ять тисяч триста дев`яносто дев`ять) гривень 66 копійок; одноразову грошову допомогу в розмірі 290000 (двісті дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок у зв`язку із встановленням II групи інвалідності. А всього стягнути коштів на загальну суму 367075 (триста шістдесят сім тисяч сімдесят п`ять) гривень 32 копійки.

Задовольняючи позов у частині стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 1675,66 грн., Кагарлицький районний суд Київської області виходив з того, що позивач, як особа, яка звільняється зі служби за станом здоров`я, має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до статті 9 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Кагарлицьким районним судом розраховано, що розмір одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням має становити 30917,85 грн. Оскільки ГУ НП в Київській області згідно з видатковим касовим ордером від 08.11.2016 №1586 було сплачено позивачеві лише 29242,19 грн., Кагарлицький районний суд дійшов висновку, що решта вказаної одноразової грошової допомоги у розмірі 1675,66 грн. (30917,85-29242,19) підлягає стягненню на користь позивача.

Стягуючи з ГУ НП в Київській області 290000,00 грн., Кагарлицький районний суд виходив з того, що позивач як особа, якій встановлена інвалідність II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в ОВС, має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Оскільки одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 1675,66 грн. та одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в ОВС, у розмірі 290000,00 грн. ГУ НП в Київській області станом на 13.09.2017 не сплатило, Кагарлицький районний суд Київської області дійшов висновку про необхідність стягнення з ГУ НП в Київській області середнього грошового забезпечення за затримку у розрахунку при звільненні.

Згідно з відміткою на постанові Кагарлицького районного суду Київської області від 21.07.2017 у справі № 368/177/17 вказане судове рішення набрало законної сили 27.02.2018 (т.І, а.с.62-72).

Судом встановлено, що присуджені Кагарлицьким районним судом Київської області кошти у загальному розмірі 367075,32 грн. виплачувались позивачеві у такому порядку:

- 22 серпня 2018 року ГУ НП в Київській області виплатило позивачеві 290000,00 грн. одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що підтверджується платіжним дорученням від 22.08.2018 №8292;

- 24 вересня 2018 року ГУ НП в Київській області виплатило позивачеві 77075,32 грн., у том числі 75399,66 грн. - середнього грошового забезпечення за час затримки у розрахунку та 1675,66 грн. - одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням, що підтверджується повідомленням про безспірне списання коштів з рахунку боржника згідно з меморіальним ордером від 21.09.2018 №805.

Вказані обставини щодо виплати позивачу коштів у загальному розмірі 367075,32 грн. встановлені рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі №320/6808/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним рішення, визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, у позові у справі №320/6808/18 позивач просив суд визнати протиправною відмову ГУ НП в Київській області щодо проведення нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, а саме, за період з 14.09.2017 по 23.09.2018, викладену у листі від 29.10.2018 №29/М1155; визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Київській області щодо не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, а саме за період з 14.09.2017 по 23.09.2018 у розмірі 74801,25 грн.; стягнути з ГУ НП в Київській області середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, а саме за період з 14.09.2017 по 23.09.2018 у розмірі 74801,25 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі №320/6808/18 адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 75000,72 грн. (сімдесят п`ять тисяч грн. 72 коп.). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом у рішенні від 26.02.2019 у справі №320/6808/18 встановлено, що календарними місяцями, що передують події, з якою у рамках даної справи пов`язана виплата середнього грошового забезпечення, є липень і серпень 2016 року. Як вбачається з розрахункових листів про нарахування грошового забезпечення, за липень 2016 року позивачеві було нараховано 6182,04 грн. грошового забезпечення; за серпень 2016 року - 6185,30 грн. Оскільки грошове забезпечення поліцейським нараховується за кожен календарний день служби, при розрахунку середньоденного грошового забезпечення суд виходить з кількості календарних днів у липні та серпні 2016 року - 62 дні. Отже, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача становить 199,47 грн. [(6182,04+6185,30)/62]. Враховуючи, що невідшкодованим залишивсь період затримки остаточного розрахунку з 14.09.2017 по 24.09.2018 тривалістю 376 днів, сума, що підлягає стягненню на користь позивача становить 75000,72 грн.

Згідно з відміткою на рішенні Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі №320/6808/18 вказане судове рішення набрало законної сили 29.01.2020 (т. І, а.с.124-133).

Таким чином, суд зазначає, що на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі №320/6808/18 з ГУ НП в Київській області стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 14.09.2017 по 24.09.2018 у розмірі 75000,72 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, що розглядається, суд виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Кодекс законів про працю України покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, під яким розуміється обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у день звільнення всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти винагороду у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, а також інші компенсаційні та заохочувальні виплати, встановлені вимогами законодавства та колективним договором, право працівника на одержання яких є безумовним і не залежить від поведінки роботодавця та/або працівника. (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

З огляду на положення статей 116, 117 КЗпП, обов`язок виплатити компенсацію за затримку розрахунку при звільненні покладено саме на роботодавця, тож якщо позивача звільнено зі служби, тобто припинено трудові правовідносини, за наказом Національної поліції, то і обов`язок виплатити належне позивачу грошове забезпечення, як і наслідки за неналежне виконання цього обов`язку, теж покладено на нього.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №806/2164/16 (провадження №К/9901/15983/18).

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Позивач у позові стверджує, що стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період з 24.09.2018 по 13.07.2020 (включно) в сумі 131450,73 грн., у зв`язку з тим, що фактичний розрахунок з позивачем було проведено лише 14.07.2020 шляхом зарахування належних позивачу до виплати коштів у сумі 448,92 грн. на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.03.2019 у справі №810/2128/18.

Відповідно до пункту 11 Розділу ІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

З урахуванням положень пункту 3 розділу І Порядку № 260 до складу грошового забезпечення входять, зокрема, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер.

Отже, доплата за службу в нічний час також є доплатою, яка має постійний характер і Головне управління Національної поліції в Київській області, у структурі якого працював позивач, як роботодавець, і як орган, до відання якого віднесено виплату цієї доплати, зобов`язане її виплатити.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, пред`явивши вимоги до ГУ НП в Київській області про визнання протиправною його бездіяльності щодо ненарахування та невиплату заробітної плати (грошового забезпечення), а саме доплати за роботу (службу) в нічний час за період з 01.01.2016 по 31.03.2016; стягнення заборгованості по заробітній платі (грошовому забезпеченню) за роботу (службу) в нічний час за період з 01.01.2016 по 31.03.2016 за фактично відпрацьовані години в нічний час в сумі 448,92 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою терміну її виплати у розмірі 135,59 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.03.2019 у справі № 810/2128/18 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за службу в нічний час за період з 1 січня 2016 по 31 березня 2016. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за службу в нічний час за період з 1 січня 2016 по 31 березня 2016 у розмірі 448 (чотириста сорок вісім грн.) 92 коп. В іншій частині позовних вимог у задоволенні позову відмовлено.

Згідно з відміткою на рішенні Київського окружного адміністративного суду від 22.03.2019 у справі № 810/2128/18 вказане судове рішення набрало законної сили 28.04.2020 (т. І, а.с.112-123).

Судом у рішенні від 22.03.2019 у справі №810/2128/18 було встановлено, що позивачем до матеріалів справи надані розрахункові листи нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за листопад, грудень 2015, січень-вересень 2016, з яких вбачається, що за період з 01.01.2016 до 31.03.2016 позивачу не було виплачено доплату у нічний час. Враховуючи встановлені обставини суд у справі №810/2128/18 дійшов до висновку, що відповідач всупереч вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 не здійснював доплату позивачу за службу в нічний час у січні-березні 2016. Також судом у справі №810/2128/18 встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.01.2016 по 31.03.2016 становить 448,92 грн.

Судом встановлено, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.03.2019 у справі №810/2128/18 було виконано відповідачем 14.07.2020 шляхом зарахування належних позивачу до виплати коштів у сумі 439,98 грн. після нарахування та утримання обов`язкових податків і зборів на рахунок позивача № НОМЕР_5 у АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується випискою банку про надходження коштів від 10.09.2020 (т. І, а.с.11).

Як було встановлено судом, днем звільнення позивача є 31.08.2016.

Питання стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період з 01.09.2016 по 13.09.2017 (включно) було предметом розгляду у справі № 368/177/17 відповідно до постанови Кагарлицького районного суду Київської області від 21.07.2017, в якій на користь позивача стягнуто з ГУ НП в Київській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 75399,66 грн.

Питання стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період з 14.09.2017 по 24.09.2018 було предметом розгляду у справі №320/6808/18 відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2019, в якій на користь позивача стягнуто з ГУ НП в Київській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 75000,72 грн.

З урахуванням викладеного позивачем у даній справі заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період з 24.09.2018 по 13.07.2020 (включно) в сумі 131450,73 грн. за 659 днів затримки.

За встановлених обставин суд погоджується з доводами позивача, що повний розрахунок з позивачем на день звільнення проведено не було.

Враховуючи, що у справі №320/6808/18 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період з 14.09.2017 по 24.09.2018, початок періоду затримки розрахунку при звільненні у розглядуваній справі слід обраховувати з 25.09.2018.

Оскільки середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку з 01.09.2016 по 13.09.2017 було стягнуто з відповідача на користь позивача у рамках справи № 368/177/17, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні починаючи з 25.09.2018 по дату фактичного розрахунку - 14.07.2020, що становить 659 днів.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденне грошове забезпечення позивача у розмірі 199,47 грн. встановлено постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 21.07.2017 у справі №368/177/17 та рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі №320/6808/18, які набрали законної сили та у відповідності до вимог статті 255 КАС України є обов`язковими для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягають виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою чи рішенням, що набрали законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

При цьому при розрахунку суми, що підлягає стягненню на користь позивача слід брати до уваги не кількість робочих днів, як це передбачено Порядком №100, а кількість календарних днів, як це визначено Порядком №260.

Так, відповідно до пункту 8 розділу III Порядку №260 одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Враховуючи, що невідшкодованим залишився період затримки остаточного розрахунку з позивачем при звільненні з 25.09.2018 по 14.07.2020 тривалістю 659 днів, сума, що підлягає стягненню на користь позивача становить 131450,73 грн. (199,47 грн. х 659).

Установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Оскільки відповідач не виплатив у день звільнення позивачеві належні йому суми, зокрема, грошове забезпечення за службу в нічний, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для застосування до відповідача визначених у статті 117 КЗпП заходів відповідальності шляхом стягнення з нього на користь позивача 131450,73 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення на його користь середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Поряд з цим, суд не знаходить підстав для задоволення решти вимог позивача, що зводяться до вимог про визнання протиправними рішень і бездіяльності відповідача щодо невиплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку, позаяк така форма захисту порушених прав позивача не відповідає змісту спірних правовідносин.

У даному випадку єдиним належним і достатнім способом захисту порушених прав особи, з якою своєчасно не проведений розрахунок, є безпосереднє стягнення середнього грошового забезпечення на її користь з роботодавця.

Отже, у цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимог позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З наведеного слідує, що повноваження адміністративного суду накладати на суб`єкта владних повноважень зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не його обов`язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Будь-яких пояснень на обґрунтування необхідності покладення на відповідача додаткового обов`язку під час виконання судового рішення позивач у позовній заяві не зазначив. У свою чергу судом під час розгляду справи обставин, які б вимагали встановлення судового контролю, не встановлено.

З урахуванням викладеного заява позивача про встановлення судового контролю задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач є інвалідом ІІ групи, у зв`язку з чим звільнений від сплати судового збору.

Доказів понесення ним інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного судові витрати, які б підлягали розподілу, - відсутні.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області (ідентифікаційний код 40108616, місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, 15) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.09.2018 по 14.07.2020 (включно) у розмірі 131450,73 грн. (сто тридцять одна тисяча чотириста п`ятдесят грн. 73 коп.).

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 05.04.2022 р.

Суддя Кушнова А.О.