Справа № 420/26642/21
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Савранської селищної ради Подільського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 23 грудня 2021 року через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Савранської селищної ради Подільського району Одеської області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправними бездіяльність Савранської селищної ради Подільського району Одеської області щодо пропуску строків для надання відповіді на запит ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації від 10.12.2021 року вих. N 7С-2, одержаний відповідачем 11.12.2021 року, та бездіяльність Савранської селищної ради Подільського району Одеської області щодо нерозгляду даного запиту;

2. Зобов`язати Савранську селищну раду Подільського району Одеської області, що діє від імені та від лиця Савранської селищної об`єднаної територіальної громади Подільського району Одеської області розглянути запит ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації від 10.12.2021 року вих. N 7С-2, одержаний відповідачем 11.12.2021 року, та надати запитувану інформацію.

Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до Савранської селищної ради Подільського району на їх офіційну електронну пошту з запитом про доступ до публічної інформації від 10.12.2021 вих. №7С-2. Даний запит відповідач отримав 11.12.2021, однак відповідь так і не було надано. Позивач вказує, що запитувана інформація не була з обмеженим доступом, вона наявна в відповідача як в юридичної особи, що видає запитувані документи. У зв`язку з тим, що відповідачем пропущені строки для надання відповіді на даний запит, відповідь не було надано, позивач звертається до суду з метою захисту та відновлення його порушеного законного права.

23.01.2021 до суду від відповідача за вх. №5422/22 надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що Савранська селищна рада позов не визнає та вважає позовні вимоги позивача надуманими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що 10.12.2021 о 17.18 в п`ятницю в останній робочий день тижня (після закінчення робочого дня) до Савранської селищної ради електронною поштою надійшов запит про доступ до публічної інформації від громадянина ОСОБА_1 , який було виявлено та зареєстровано після вихідних днів, якими являлись 11 та 12 грудня (субота та неділя), а саме 13.12.2021 за вхідним номером №591-з. Відповідач вказує, що 17.12.2022 була підготовлена та підписана селищним головою відповідь на запит за вихідним № 591-з, яка через велику кількість вихідної кореспонденції, яка відправлялась в той день, через неуважність працівників селищної ради, які відповідають за відправку вихідної кореспонденції, а не тому, що селищна рада мала намір обмежити право позивача на отримання публічної інформації, запит не було не відправлено вчасно. Після того, як помилку було виявлено, 23.12.2021, відповідь та запитувану інформацію в повному об`ємі було направлено на поштову адресу та електронну пошту ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

28.01.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що вважає твердження відзиву необґрунтованими, такими, що не спростовують позовні вимоги. Вказує, що посилання на завантаженість відповідача та його працівників (без реальних доказів) не є достатньою підставою для пропуску строків для надання відповіді на запит про доступ до публічної інформації. Відповідь від 17.12.2022 року на запит ОСОБА_1 на електронну пошту позивача не надходила. Скріншот не може виступати доказом відправки відповіді на запит, оскільки його можна підробити. Окрім того, в запиті просилось надати відповідь на поштову адресу, куди така відповідь також не надходила, а відповідач не надав доказів відправки відповіді на запит на поштову адресу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

10.12.2021 о 17.18 год ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 направив до Савранської селищної ради Подільського району Одеської області запит про доступ до публічної інформації вих. №7С-2, в якому просив:

1. Повідомити, чи передавались землі з державної у комунальну власність Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області до Савранської селищної ради Подільського району Одеської області за останні 2 роки;

2. Надати копії: наказів Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про передачу земельних ділянок з державної у комунальну власність Савранської селищної ради Подільського району Одеської області; актів приймання передачі земельних ділянок, підписаних між Савранською селищною радою Подільського району Одеської області та Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області;

3. Надати перелік земель, які передавались з державної власності у комунальну власність до Савранської селищної ради Подільського району Одеської області за останні 2 роки.

Відповідь на запит разом з копіями витребуваних наказів позивач просив надати протягом 05 робочих днів з часу отримання запиту (відповідно до статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації») на адресу: АДРЕСА_1 та продублювати на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказаний запит зареєстрований відповідачем 13.12.2021 та зареєстрований за вхідним номером 591-з.

На вказаний запит від 10.12.2021 Савранською селищною радою Подільського району Одеської області підготовано відповідь від 17.12.2021 вих №591-з: «1. За період 2020 - 2021 рік Головним управлінням, Держгеокадастру в Одеській області до Савранської селищної ради було передано земельні ділянки сільськогосподарського призначені державної власності.

2. Копія наказів Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про передачу земельних ділянок з державної у комунальну власність Савранської селищної рада та акти приймання передачі земельних ділянок додаються на 8-аркушах.

3. Перелік земельних ділянок державної власності, які передавалися в комунальну власність до Савранської селищної ради додається на 8 - аркушах».

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно з ч.6 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» з метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Статтею 20 зазначеного Закону визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (стаття 21 Закону України «Про інформацію»).

Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (стаття 5 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.5-8 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", крім випадків, визначених зазначеним Законом.

Не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника юридичної особи публічного права, керівника, заступника керівника, члена наглядової ради державного чи комунального підприємства або державної чи комунальної організації, що має на меті одержання прибутку, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно з ч. 1, 2 та 4 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, враховуючи те, що відповідачем отримано запит позивача 13.12.2021 (запит направлено на електронну пошту відповідача 10.12.2022 о 17.18 год, тобто у п`ятницю після закінчення робочого часу Савранської селищної ради), то останнім днем для надання відповіді на нього є 20.12.2021 (5-й день - 18.12.2021 - вихідний день субота).

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України).

Однак відповідачем до суду доказів направлення позивачу відповіді на запит позивача на його адресу електронної пошти та засобами поштового зв`язку не надано.

Суд не приймає до уваги наданий відповідачем до суду знімок екрану як доказ направлення 23.12.2021 позивачу на адресу електронної пошти відповіді на запит від 17.12.2021 № вих №591-з, оскільки з такого доказу не вбачається, який саме документ направлявся (найменування файлу - «Інформація 17.12.2021.pdf»), та окрім того в графі «кому» (тобто отримувач) зазначено « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а не адреса електронної пошти, на яку позивач просив направити відповідь.

Статтею 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» врегульовано, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Відтак відповідач, не надавши позивачу у п`ятиденний термін з моменту отримання запиту позивача запитуваної ним інформації та копій документів, допустив протиправну бездіяльність.

Водночас, враховуючи надану відповідачем до суду копію листа від 17.12.2021 №591-з додатками, суд доходить висновку, що відповідач фактично розглянув запит позивача, відтак, бездіяльність відповідача полягає саме у ненаправленні такої відповіді позивачу.

Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково шляхом визнання протиправною бездіяльності Савранської селищної ради Подільського району Одеської області щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації від 10.12.2021 року вих №7С-2 у вигляді листа від 17.12.2022 №591-з з додатками, та зобов`язання Савранську селищну раду Подільського району Одеської області направити ОСОБА_1 листа від 17.12.2022 №591-з з додатками у відповідь на його запит про доступ до публічної інформації від 10.12.2021 вих № 7С-2.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23.07.2002 у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління. У відзиві на адміністративний позов відповідач фактично продублював викладені в акті перевірки обставини та жодним чином не спростував доводи позивача, викладені в адміністративному позові, отже, не довів правомірності оскаржених рішень.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відтак, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Позивачем до суду подано заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9300 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, враховуючи викладене, суд вважає за доцільне стягнути з Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області за рахунок бюджетних асигнувань Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області на користь ОСОБА_3 908,00 грн судового збору.

Також, позивач у позовній заяві просив стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу з відповідача.

У відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Суд зазначає, що на підтвердження наявності витрат на правничу допомогу позивачем до суду надано:

1) договір про подання правової допомоги №ОРП/2 від 01.12.2021, укладений позивачем з адвокатом Ковальчуком Олегом Миколайовичем;

2) копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю;

3) опис юридичних послуг від 15.12.2021 та акти виконаних робіт від 22.12.2021 та від 04.12.2022, відповідно до яких позивачу надано такі послуги: зустріч та усна консультація з клієнтом 500,00 грн. за 1 годину, 1 година - 500,00 грн.; складання та підготовка запиту вих №7С-2 від 10.12.2021, 800,00 грн. за 1 документ (годину), - 800,00 грн.; написання, підготовка, відправка сторонам та до суду позовної заяви 5000,00 грн., 4 годин - 5000,00 грн.; написання, підготовка, відправка сторонам та до суду відповіді на відзив, 2000,00 грн. за 1 документ (3 години) - 2000,00 грн.; написання, підготовка, відправка сторонам та до суду заяви про стягнення судових витрат, 1000,00 грн. за 1 документ (1 година) - 1000,00 грн. Загальна вартість - 9300,00 грн;

- прибуткові касові ордери від 22.12.2021 та від 04.02.2022.

Суд, дослідивши матеріали справи та акти виконаних робіт дійшов висновку про необґрунтованість витрат на такі послуги, як складання та підготовка запиту вих №7С-2 від 10.12.2021, оскільки адвокат його склав не з метою підготовки саме даного адміністративного позову, а з метою реалізації права позивача на доступ до публічної інформації, тобто витрати на такі послуги адвоката не відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

Суд, враховуючи вищевикладене, предмет спору, який містить один епізод спірних правовідносин та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, справа не містить великої кількості доказів та значного обсягу складених процесуальних документів, доходить висновку про обґрунтованість витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Савранської селищної ради Подільського району Одеської області щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації від 10.12.2021 року вих №7С-2 у вигляді листа від 17.12.2022 №591-з з додатками.

Зобов`язати Савранську селищну раду Подільського району Одеської області направити ОСОБА_1 листа від 17.12.2022 №591-з з додатками у відповідь на його запит про доступ до публічної інформації від 10.12.2021 вих № 7С-2.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Савранської селищної ради Подільського району Одеської області за рахунок бюджетних асигнувань Савранської селищної ради Подільського району Одеської області на користь ОСОБА_1 1000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - Савранська селищна рада Подільського району Одеської області (вул. Горького, буд. 1, смт.Саврань, Савранський р-н, Одеська обл, 66200, ).

Суддя Вовченко О.А.