Справа № 320/8032/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2022 року м.Київ № 320/8032/21
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Зазимської сільської ради від 22.04.2021 № 1057-10 позачергової сесії VIII скликання Зазимської сільської ради;

- зобов`язати Зазимську сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 0,12 га для садівництва, яка розташована за адресою: село Пухівка Броварського району Київської області (КОАТУУ; , зона: 01, квартал: 058).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що за результатами розгляду її заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га у власність для садівництва, яка розташована за адресою: с.Пухівка Броварського району Київської області, відповідачем було прийнято рішення від 22.04.2021 №1057-10 про відмову у наданні такого дозволу у зв`язку з тим, що земельна ділянка розташована на території, яка перебуває в користуванні Міністерства Оборони України. Вважаючи дане рішення протиправним, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Харківським РУ ГУ МВС України в м.Києві 18.06.1999.

Позивачка є вдовою учасника АТО, що підтверджується свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 та довідкою військової частини НОМЕР_3 від 26.01.2015 №29/1 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, та має право на першочергове отримання земельних ділянок згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 р. №413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними».

03.04.2021 позивачка, на підставі ст. 118 Земельного кодексу України, звернулась до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої за адресою: с.Пухівка Броварського району Київської області (КОАТУУ: , зона:01, квартал 058) у межах населеного пункту для садівництва з подальшою передачею земельної ділянки у приватну власність.

До вказаного клопотання позивачка долучила копії: паспорту, ідентифікаційного коду, графічного матеріалу, на якому зазначено бажано місце розташування земельної ділянки, свідоцтва про смерть учасника АТО чоловіка заявниці, свідоцтва про брак.

Рішенням Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 22.04.2021 №1057-10 відмовлено позивачці в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва в с.Пухівка, оскільки зазначена в графічних матеріалах, доданих до клопотання, земельна ділянка розташована на території, яка перебуває в користуванні Міністерства Оборони України.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, позивачка звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року №2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту б частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Вимогами ст.144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 1 статті 71 Закону № 280/97-ВР передбачено, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

Право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Згідно з вимогами ст. 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно статті 116 Земельного кодексу, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (абзац перший частини першої). Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга). Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина третя). Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина четверта).

Статтею 118 Земельного кодексу встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина шоста). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абзац перший частини сьомої).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (абзац другий частини сьомої). У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (абзац третій частини сьомої).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята). Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята). У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята).

Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абзац перший частини сьомої).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Як зазначено вище, 22.04.2021 відповідач прийняв рішення №1057-10, яким відмовив позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки земельна ділянка знаходиться в користуванні Міністерства оборони України.

Перевіряючи правомірність прийняття відповідачем такого рішення, суд виходить з наступного.

Як підтверджено матеріалами справи, а саме з листа Укрземпроект від 17.10.1973 №039 вбачається, що до Краснознаменного Київського воєнного округу надсилався план земельної ділянки, відведеної в постійне користування площею 187,5 га в/ч 62979 під спецпотреби із земель Пухівського птахорадгоспу-репродуктору Броварського району, та акт відводу в натурі земельної ділянки.

До листа був долучений акт відводу земельної ділянки в натурі та план вказаної земельної ділянки, документи датовані 1973 роком, та План земельної ділянки, відведеної в постійне користування в/ч 62979 для спецпотреб 187,5 га з землекористування Пухівського племптахорадгоспу, проведено на підставі розпорядження Ради Міністрів УРСР від 24.07.1973 №504-рс.

Так, розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 24.07.1973 № 504-рс військовій частині 62979 для спецпотреб із землекористування Пухівського племптахорадгоспу-репродуктору Броварського району відведено в натурі земельну ділянку в селі Пухівка площею 187,5 га.

За Актом відводу в натурі земельної ділянки в постійне, тимчасове користування дану ділянку відведено військовій частині НОМЕР_4 та складено план земельної ділянки.

З Акту інвентаризації земель Міністерства оборони України на території Пухівської сільської ради вбачається, що землекористувачем в/ч 31941 згідно розпорядження РДА від 17.03.1993 №126 проведена інвентаризація земель в/ч 31941 з використанням облікових статистичних даних: державного звіту 1992 року, згідно якого земельна ділянка в/ч 31941 в адмінмежах Пухівської сільради площею 167,9 га використовується для потреб оборони 133,2 га, не використовується для даних потреб 34,7 га; на час інвентаризації в користуванні в/ч 31941 знаходилось всього 167,9 га земель, в тому числі в постійному користуванні 167,9 га; частина земель пропонується для передачі в народне господарство; в користуванні в/ч 31941 залишається 133,2 га в постійному користуванні.

Згідно листа від начальника Квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 09.02.1999 №144/1/71 на ім`я заступника командувача сил України, заступника командувача північного ОК, начальника КЕВ м. Києва, останнім надсилався перелік земельних ділянок, що пропонується передати місцевим органам самоврядування, який був затверджений Міністром оборони України 05.05.1999.

Згідно переліку земельних ділянок, що пропонуються до передачі місцевим органам самоврядування, затвердженого 05.02.1999 Міністром оборони, в даному списку - переліку під номером 8 зазначено: місто дислокування Київська область, загальна площа земельної ділянки 70,1 га, площа, що пропонується до передачі 65,1 га, хто пропонує до передачі: начальник головного управління інженерних військ. До переліку долучався план із зазначенням місця дислокування земельної ділянки.

Згідно рішення Пухівської сільської ради №250 від 29.12.2001 (ХУІІІ сесія ХХІІІ скликання) з назвою "Про вилучення земельної ділянки в/ч 0231", розглянувши на сесії погодження Міністра оборони України від 5.02.1999 про передачу місцевому самоврядуванню земельної ділянки в/ч 0231 на території Пухівської сільської ради площею 65,1 га та керуючись п. 1 ст. 27 ЗК України, сільська рада вирішила вилучити із землекористування в/ч 0231 земельну ділянку площею 65,1 га земель оборони (військовий полігон) та передати її до земель запасу. Головному спеціалісту Броварського районного відділу земельних ресурсів внести зміни до земельно-облікових документів. Командиру в/ч НОМЕР_5 виготовити правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 5,0 га, що залишились в користування військової частини.

Відповідно до Земельного кодексу УРСР, що діяв станом на 1973 рік, усі землі перебували у державній власності. Згідно ст. 157 Земельного кодексу УРСР, що діяв станом на 1973 рік, допускалось існування земель для спеціальних цілей або земель спеціального призначення, на яких розміщувались фортеці та інші військові споруди та які знаходились в управлінні відповідних відомств.

Земельним кодексом УРСР 1990 року закріплено визначення поняття земель оборони як земель, наданих для розміщення та постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств і організацій Збройних Сил України, інших військових формувань та внутрішніх військ.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про військові формування на Україні" від 24 серпня 1991 року №1431-XII було підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, утвореному МО України.

Відповідно до Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" від 10 вересня 1991 року №1540-XII було встановлено, що майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об`єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

Відповідно до Закону України "Про оборону України" та Закону України "Про Збройні Сили України" створено на базі військ Київського, Одеського, Прикарпатського військових округів, сил Чорноморського Флоту, інших військових формувань, що дислокуються на території України, крім військ, які входять до складу Стратегічних Сил Стримування, Збройні Сили України (пункт 1 Указу Президента України від 12.12.1991 "Про Збройні Сили України").

Згідно ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України", земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Отже, земельна ділянка, у складі якої знаходяться бажана для отримання позивачем у власність ділянка площею 0,12 га, яка розташована за адресою: с.Пухівка Броварського району Київської області (КОАТУУ: , зона:01, квартал: 058), була відведена у 1973 році для потреб держави, є державною власністю та перебуває у постійному користуванні Міністерства оборони України.

Отже, з наведеного слідує, що на час прийняття спірного рішення за результатами розгляду звернення позивачки про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для садівництва площею 0,12 га, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки бажана земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні Міністерства оборони України.

При цьому, позивачкою не надано суду будь-яких доказів того, що на момент розгляду вказаної заяви про надання дозволу на розробку документації із землеустрою було припинено в установленому порядку право користування Міністерства оборони України даною земельною ділянкою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про відмову у наданні позивачки дозволу на розроблення документації із землеустрою є правомірним та відповідає ст. 118 ЗК України щодо невідповідності місця розташування земельної ділянки, оскільки ч. 5 ст. 116 ЗК України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними у порядку, визначеному законом.

З приводу вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачці дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для садівництва площею 0,12 га, розташованої за адресою: с.Пухівка Броварського району Київської області у межах населеного пункту, то суд зазначає, що вона є похідною від вищезазначеної позовної вимоги, у задоволенні якої позивачці відмовлено, а тому вказана вимога задоволенню також не підлягає.

Разом з цим, суд звертає увагу, що позивачка не позбавлена можливості повторно звернутись із відповідним клопотанням до відповідача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, місце розташування якої відповідатиме вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачкою не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а в ході судового розгляду матеріалами справи підтвердились вмотивованість та обґрунтованість прийнятого рішення №1057-10 від 22.04.2021.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.