Справа № 380/16903/21
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2022 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) у якій просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління державної податкової служби у Львівській області () про сплату боргу (недоїмки) від " 12" лютого 2021 року № Ф- 3266-59 на суму 37788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень 74 коп.).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що з 02.11.2006 була зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як фізична особа - підприємець, та взята на облік у контролюючому органі як платник податків, проте, починаючи з 2008 року по даний час, підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець не здійснювала та не здійснює, доходів від неї не отримувала та не отримує. Крім цього вказала, що починаючи з 02.11.2009 по березень 2021 року, у певні періоди часу була найманим працівником перебуваючи у трудових відносинах із роботодавцями та у декретній відпустці по догляду за дитиною. На думку позивача, сформована відносно неї вимога по сплаті боргу (недоїмки) на суму 37788,74 гривень є протиправною і підлягає до скасування оскільки за місцем праці позивача роботодавець сплачував за неї єдиний внесок разом із заробітною платою.

Ухвалою судді від 11.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до інформації з Електронного кабінету платника податків, а саме, із даних про взяття на облік платників податків, ФО-П ОСОБА_1 на момент винесення податкової вимоги про сплату боргу від 12.02.2021р., зареєстрована у встановленому законом порядку як фізична особа-підприємець та присвоєно код платника НОМЕР_1 та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області як платник податків з 02.11.2006р. за №0. Відповідно до інтегрованої картки платника податку для фізичних осіб підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, які проводять незалежну професійну діяльність, станом на 31.01.2021 р. у позивача обліковується недоїмка у розмірі 37788,74 грн. Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3266-50 від 12.02.2021 на суму 37788,74 грн сформовано відповідно до вимог Закону № 2464-VI.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 02.11.2006 року зареєстрований як фізична особа підприємець та перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Львівській області.

Відповідно до інтегрованої картки платника податку для фізичних осіб підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, які проводять незалежну професійну діяльність, станом на 31.01.2021 р. у позивача обліковується недоїмка у розмірі 37788,74 грн.

З матеріалів справи слідує, що Головним управлінням ДПС у Львівській області було направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2021 № Ф-3266-50, відповідно до якої ОСОБА_1 визначено недоїмку з єдиного соціального внеску у сумі 37788,74 грн.

Не погоджуючись з вказаною податковою вимогою, позивачка звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі по тексту - Закон №2464-VI, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема, платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.

Згідно вимог статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Вимогами пункту 3 частини першої статті 1 Закону №2464-VI визначено, що застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до частини 2, 3 статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI визначено, що періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем, номер запису 0020106.

- При цьому, з 02 листопада 2009 року по 05 грудня 2016 року позивач працювала у ПП «Аік» (Код. 24726351), яким було нараховано та сплачено заробітну плату у розмірі - 23 608,57 грн. (двадцять три тисячі шістсот вісім гривень 57 коп.) та проведено нарахування та сплачено за мене роботодавцем соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі не нижче встановленого мінімального соціального внеску; з 06 грудня 2016 року по 30 червня 2017 року найманий працівник у ФОП ОСОБА_2 (Код НОМЕР_2 ), яким було нараховано та сплачено заробітну плату у розмірі - 21 550,25 грн. (двадцять одна тисяча п`ятсот п`ятдесят гривень 25 коп.) та проведено нарахування та сплачено, за мене роботодавцем соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі не нижче встановленого мінімального соціального внеску; з 10 липня 2017 по 01 лютого 2018 року найманий працівник у ПП «Аік» (Код. 24726351), яким було нараховано та сплачено заробітну плату у розмірі - 19 070,67 грн. (дев`ятнидцять тисяч сімдесят гривень 67 коп.) та проведено нарахування та сплачено, за мене роботодавцем соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі не нижче встановленого мінімального соціального внеску; з 06 лютого 2018 року по 31 березня 2018 року найманий працівник у ФОП ОСОБА_3 (Код НОМЕР_3 ), якою було нараховано та сплачено заробітну плату у розмірі - 6 841,91 грн. (шість тисяч вісімсот сорок одна гривня 91 коп.), та проведено нарахування та сплачено, за мене роботодавцем соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі не нижче встановленого мінімального соціального внеску; з 02 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року найманий працівник у ФОП ОСОБА_4 (Код НОМЕР_4 ), якою було нараховано та сплачено заробітню плату у розмірі - 11 400,00 грн. (одинадцять тисяч чотириста гривень 00 коп.), та проведено нарахування та сплачено, за мене роботодавцем соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі не нижче встановленого мінімального соціального внеску; з 02 липня 2018 року по 30 вересня 2020 року найманий працівник у ФОП ОСОБА_5 (Код НОМЕР_5 ), якою було нараховано та сплачено заробітну плату у розмірі - 86 509,80 грн. (вісімдесят шість тисяч п`ятсот дев`ять гривень 80 коп.), та проведено нарахування та сплачено, за мене роботодавцем соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі не нижче встановленого мінімального соціального внеску; з 01 жовтня 2020 року по 31 березня 2021 року найманий працівник у ФОП ОСОБА_6 (Код НОМЕР_6 ), яким було нараховано та сплачено заробітну плату у розмірі - 33 900,00 грн. ( тридцять три тисячі дев`ятсот гривень 00 коп.), та проведено нарахування та сплачено, за мене роботодавцем соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі не нижче встановленого мінімального соціального внеску, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_7 .

Тобто, у спірний період позивач перебувала у статусі фізичної особи-підприємця та найманого працівника.

Так, пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дано визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

За змістом статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Суд повторно акцентує увагу на тому, що пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд вважає за необхідне зазначити, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05 грудня 2019 року (справа №440/2149/19).

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наявними матеріалами справи підтверджується, зокрема, довідкою за формою ОК-5, що за позивача як працівника нараховані суми єдиного внеску сплачував за нього роботодавець.

Крім того, факт працевлаштування позивача у період з 02.11.2009 по березень 2021 підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_7 .

Відтак, нарахування позивачу як фізичній особі-підприємцю за період, коли вона була одночасно і у статусі фізичної особи-підприємця, і найманим працівником, сум єдиного внеску є протиправним.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не підтверджено правомірність прийняття спірної вимоги, тобто не виконано покладений на нього обов`язок доказування.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 90, 241-243, 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3266- 50 від 12.02.2021.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) понесені судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.00 коп.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Грень Н.М.