Справа № 140/2216/22
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/2216/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо не зарахування періодів роботи у радгоспі «Піщанський», Агрофірмі «Нива», СВК «Нива» з 01.05.1992 по 16.10.2000 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати період роботи у радгоспі «Піщанський», Агрофірмі «Нива», СВК «Нива» з 01.05.1992 по 16.10.2000 до страхового стажу з часу подання відповідної заяви до органу Пенсійного фонду України про призначення пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.12.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Відділу обслуговування громадян №4 (сервісного центру) головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, на що відповідач призначив пенсію у мінімальному розмірі, не зарахувавши до страхового стажу період роботи в радгоспі «Піщанський» з 01.05.1992 по 15.12.1995, в Агрофірмі «Нива» з 15.12.1995 по 02.03.2000 та у СВК «Нива» з 02.03.2000 по 16.10.2000.

Вважає, що основним документом який підтверджує стаж роботи позивача є її трудова книжка НОМЕР_1 , у якій містяться записи про період роботи з 01.05.1992 по 16.10.2000 в радгоспі «Піщанський», Агрофірмі «Нива» та СВК «Нива», що є одним підприємством, які завірені підписом директора радгоспу та печаткою як цього вимагає чинне законодавство. Тобто, за вказаний спірний період в трудовій книжці наявні всі необхідні відомості для зарахування його до загального стажу роботи.

На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 КАС України (а.с.32).

Представник ГУ ПФУ у Волинській області у відзиві на позов від 21.03.2022 за вх. №13215/22 (а.с.35-39) позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що при поданні документів для призначення пенсії в трудовій книжці НОМЕР_1 від 25.07.1986 року були виявленні відсутні та неточні записи за період роботи в радгоспі «Піщанський, Агрофірмі «Нива», СВК «Нива» з 01.05.1992 по 16.10.2000, зокрема у записах 7-12, відсутній запис про звільнення з радгоспу «Піщанський», а в записі 10 відсутня дата ліквідації Агрофірми «Нива» і створення СВК «Нива».

Зазначає, що за періоди роботи у радгоспі «Піщанський», Агрофірмі «Нива», СВК «Нива» з 01.05.1992 по 16.10.2000, документи для підтвердження стажу роботи передбачені згідно Порядку №637 позивачем до заяви про призначення пенсії за віком від 30.12.2021 не надані.

Вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії винесено згідно норм чинного законодавства, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

У відповідності до частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зверталася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, на що відповідач призначив пенсію у мінімальному розмірі, не зарахувавши до страхового стажу період роботи в радгоспі «Піщанський» з 01.05.1992 по 15.12.1995, в Агрофірмі «Нива» з 15.12.1995 по 02.03.2000 та у СВК «Нива» з 02.03.2000 по 16.10.2000.

При поданні документів для призначення пенсії в трудовій книжці НОМЕР_1 від 25.07.1986 року були виявленні відсутні та неточні записи за період роботи в радгоспі «Піщанський, Агрофірмі «Нива», СВК «Нива» з 01.05.1992 по 16.10.2000, зокрема у записах 7-12, відсутній запис про звільнення з радгоспу «Піщанський», а в записі 10 відсутня дата ліквідації Агрофірми «Нива» і створення СВК «Нива».

Позивач не погоджується з такою позицією відповідачів у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 55 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема зі зниженям пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку№637).

Пунктом 20 Порядку 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія або посада, характер роботи; розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналізуючи нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд вважає, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону №1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону №1788-XII).

При цьому суд звертає увагу на те, що згідно із положеннями Закону №1058-IV підставою для призначення пенсії визначено виключно наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд враховує також те, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є, на переконання суду, виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14989/15-а.

В свою чергу, порядок ведення трудових книжок законодавчо визначений. Так, постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 було затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях (далі - Інструкція №162), яка діяла в період заповнення трудової книжки позивача.

На даний час порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Суд зазначає, що в силу наведених вище норм, необхідність підтверджувати трудовий стаж іншими, ніж трудова книжка, документами, виникає лише у разі якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

В межах заявлених позовних вимог у даній справі позивач оскаржує та не погоджується з неврахування відповідачем до страхового стражу періодів роботи зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_1 у радгоспі «Піщанський», Агрофірмі «Нива», СВК «Нива» в період роботи з 01.05.1992 по 16.10.2000 року.

Судом досліджено трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с.16-19), та встановлено, що згідно запису у трудовій книжці за №7 від 01.05.1992 року, внесеного на підставі наказу №28 від 01.05.1992року, позивач прийнятий на роботу в радгосп «Піщанський» на посаду телятниці, згідно запису №8 від 15.12.1995 згідно зборів робітників від 15.12.1995 року радгосп «Піщанський» перейменовано в агрофірму «Нива» на підставі протоколу №1 від 15.12.1995, згідну запису №9 від 15.12.1995 позивача прийнято на роботу робітницею згідно наказу №58 від 15.12.1995, згідно запису №10 від 02.03.2000 ліквідовано агрофірму «Нива» і створено сільськогосподарський виробничий кооператив «Нива» на підставі протоколу №2 від 02.03.2000, згідно запису №11 від 02.03.2000 позивача переведено на роботу робітницею згідно рішення правління від 01.03.2000 та відповідно до запису №12 від 16.10.2000 звільнена з роботи за власним бажанням на підставі рішення правління від 16.10.2000.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про ненадання позивачем документів для підтвердження стажу роботу у радгоспі «Піщанський», Агрофірмі «Нива», СВК «Нива» у період із 01.05.1992 по 16.10.2000, оскільки записи, що містьться у трудовій книжці позивача завірені підписами та печатками, що в свою чергу підтверджує, що позивач працювала в оскаржуваний період у радгоспі «Піщанський», Агрофірмі «Нива», СВК «Нива».

Крім того, суд звертає увагу на те, що документи по радгоспу «Піщанський», Агрофірмі «Нива», СВК «Нива» були знищені при пожежі 05.10.20002, що підтверджується відповіддю Камінь-Каширського РВ управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у волинській області від 23.04.2015 №552 (а.с.20), архівною довідкою від 04.04.2017 №298/01-22 Державного архіву Волинської області (а.с. 21), відповіддю від 10.11.2009 №25/03-01 трудового архіву Камінь-Каширського району (а.с.22), відповіддю Державного архіву Волинської області від 13.11.2009 №1033/01-23, що унеможливлює подання позивачем додаткових документів щодо періоду роботи з 01.05.1992 по 16.10.2000.

Згідно з пункту 2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Суд вважає, що відсутність записів про реорганізацію (перейменування, зміну назви) організації, в даному випадку, не є суттєвою обставиною, яка може бути підставою для неврахування такого періоду до страхового стажу позивача, оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, вини позивача у неналежній якості записів у трудовій книжці немає, а тому зазначена обставина не може позбавити його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання надання пенсії, що також спростовує доводи відповідача в цій частині.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 15.07.2020 у справі № 127/13762/17 (адміністративне провадження № К/9901/2935/17).

Однак суд зауважує, що у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 25.07.1986 наявні записи щодо ліквідації організації у якій вона працювала, отже безпідставним є посилання відповідача на дану обставину, як на підставу у відмові в зарахуванні періодів роботи.

Суд також звертає увагу на те, що відповідачем не заперечувалася достовірність записів у трудовій книжці позивача, а судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Жодних інших доказів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не представив.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточність записів не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За наведених вище обставин не зарахування відповідачем страхового стажу позивача із тих мотивів, які викладені у відзиві відповідача, не можна вважати обґрунтованим.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у Рішенні «Суханов та Ільченко проти України» (Рішення від 26.09.2014 року) зауважив, що вимоги заявників щодо надбавки до пенсії безперечно підпадають під дію статті 1 Першого протоколу і що їх можна вважати «майном» у значенні цього положення. Питання полягає у тому, чи можуть вважатися майном у значенні цього положення твердження заявників про те, що вони мають право на певні суми виплат, і якщо так, чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном (п. 34).

Суд нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (п. 35).

У справі «Трегубенко проти України» (Рішення від 02.11.2004 року, п. 53) Європейський суд з прав людини зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), яке згадувалося вище, параграф 78).

У відповідності до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області безпідставно не зарахувало до трудового стажу періоду роботи позивача у радгоспі «Піщанський», Агрофірмі «Нива», СВК «Нива» у період із 01.05.1992 по 16.10.2000.

З урахуванням зазначеного, дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування до трудового стажу періоду роботи ОСОБА_1 у радгоспі «Піщанський», Агрофірмі «Нива», СВК «Нива» у період із 01.05.1992 по 16.10.2000 є протиправними.

За приписами частини третьої статті 245 КАС України у разі визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку, що з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, похідну позовну вимогу про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати позивачу період роботи у радгоспі «Піщанський», агрофірмі «Нива», СВК «Нива» з 01.05.1992 по 16.10.2000 належить задовольнити. Задоволення такої позовної вимоги є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

За наведених вище обставин справи та положень чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахзування позивачу періоду роботи у радгоспі «Піщанський», Агрофірмі «Нива», СВК «Нива» з 01.05.1992 по 16.10.2000 та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати періоди роботи у радгоспі «Піщанський», Агрофірмі «Нива», СВК «Нива» з 01.05.1992 по 16.10.2000.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Враховуючи положення частини першої статті 139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи при звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією від 15.02.2022 (а.с.6).

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи у радгоспі «Піщанський», Агрофірмі «Нива», СВК «Нива» з 01.05.1992 по 16.10.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у радгоспі «Піщанський», Агрофірмі «Нива», СВК «Нива» з 01.05.1992 по 16.10.2000.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський