Справа № 380/7258/20
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 380/7258/20

адміністративне провадження № К/990/8205/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Ханової Р. Ф.,

перевіривши касаційну скаргу Тернопільської митниці

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року

у справі № 380/7258/20

за позовом Приватного підприємства «Укртекстрейдинг»

до Галицької митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмов в прийнятті митної декларації,

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Тернопільської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 380/7258/20.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини п`ятої статті 328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню:

1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом;

2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Скаржник як на одну з підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі посилається на підпункти а) та в) пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Проте, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року прийнято адміністративну справу до провадження до розгляду та прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Оскільки справа № 380/7258/20 розглядалась за правилами загального позовного провадження, підстави для висновку, щодо можливості віднесення справи до категорії малозначних відсутні, суд касаційної інстанції не приймає як підставу для відкриття касаційного провадження підпункт а) та в) пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Крім того, відповідач визначає підстави для касаційного оскарження пункти 1, 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зокрема, скаржник зіславшись на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, зазначає, що суд апеляційної інстанції посилається на висновки Верховного Суду здійснені у постанові від 19 лютого 2019 року у справі № 805/2713/16-а, за яким «Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації…» та наголошує на тому, що оскаржувана постанова та постанова Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 805/2713/16-а ухвалені за різних правовідносинах, оскільки у справі № 805/2713/16-а митну вартість товару скориговано із застосуванням другорядного методу - за ціною договору щодо ідентичних товарів, у той час як у справі №380/7258/20 - митну вартість товару скориговано за резервним методом.

Однак суддя вважає такі посилання митниці неналежним обґрунтуванням касаційної скарги, так як висновок у справі № 805/2713/16-а, процитований у касаційній скарзі, є більш загальним і стосується правовідносин щодо наявності у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості та документів, які підтверджують цю вартість, що передує подіям щодо обрання митним органом конкретного методу визначення митної вартості, а тому не може свідчити про необхідність відступлення від цього висновку.

Окрім того, Суд вказує на те, що аналіз процесуального законодавства дає підстави для висновку, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми.

Відкриття касаційного провадження на підставі зазначеного пункту частини четвертої статті 328 КАС України можливе у тому випадку, коли скаржник обґрунтує, що висновок, який викладений у постанові Верховного Суду, не відповідає правильному тлумаченню і застосуванню конкретної норми. Обов`язковою умовою для цього є подібність умов її застосування з огляду на конкретні обставини справи та позиції сторін у справі. Тобто, висновок, який викладено у постанові Верховного Суду, і висновок, який, на переконання заявника, має бути здійснений за результатами відступу від правової позиції, повинен стосуватися одних і тих самих норм права (їх сукупності) в ідентичних редакціях.

Всупереч вказаним вимогам процесуального законодавства, митним органом не вказано, яку саме норму матеріального права, судом апеляційної інстанції застосовано неправильно, скарга не містить вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу від висновку Верховного Суду та не вказано, висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми.

Окрім того, Суд звертає увагу на те, що обов`язковою умовою застосування пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, як підставу касаційного оскарження, є застосування норми права саме у подібних правовідносинах у справі, яка розглядається і у тій, від висновку Верховного Суду щодо застосування якої скаржник хоче відійти. В той же час митний орган сам наголошує на тому, що оскаржувана постанова та постанова Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 805/2713/16-а ухвалені за різних правовідносинах, що фактично унеможливлює застосування пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, як підставу касаційного оскарження.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Зміст касаційної скарги містить доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції мав застосувати висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 804/16271/15, а саме «…обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи».

На переконання суду касаційної інстанції, процитований відповідачем висновок Верховного Суду (справа № 804/16271/15), є також загальним, який констатує обов`язок учасника справи, зокрема позивача, довести належними доказами задекларовану митну вартість товару.

Касаційна скарга не утримує чіткого визначення норм матеріального права, які, на думку заявника касаційної скарги, неправильно застосовані судом апеляційної інстанції.

Окрім того, Суд звертає увагу на те, що для обґрунтування касаційної скарги недостатньо самого лише зазначення та цитування постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу контролюючого органу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

У разі посилання на висновки Верховного Суду, які на думку скаржника не були враховані судами першої та апеляційної інстанцій, необхідно посилатися на ті висновки, які були зроблені на підставі дослідження норм, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах за однакових умов.

Зміст касаційної скарги не доводить та не підтверджує того факту, що правовідносини у цій справі та справі №804/16271/15 є подібними.

В подальшому доводи касаційної скарги стосуються виключно конкретних обставин справи, які, на думку скаржника, неправильно і неповно встановлені, що мало б відповідати таким підставам касаційного оскарження, що визначені у пункті 4 частини четвертої статті 328 КАС України у сукупності з статтею 353 цього кодексу, проте, відповідач наведені норми процесуального закону не визначає як підстави касаційного оскарження.

Суд звертає увагу скаржника на таке. Якщо митний орган вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права, і при цьому має бути визначена підстава касаційного оскарження в самій касаційній скарзі - пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, що при поданні цієї касаційної скарги відповідачем здійснено не було.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Тернопільської митниці підлягає поверненню як така, що не містить належного викладення підстав касаційного оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 у справі № 380/7258/20.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Тернопільської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 380/7258/20 повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Р. Ф. Ханова