Справа № 672/1282/21
Суддя: Шинкоренко С. В.
Дата ухвалення: 2022-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№672/1282/21
Провадження №2-а/672/3/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2022 року м. Городок
Городоцький районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Шинкоренка С.В., за участю секретаря Терещук Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городка адміністративну справу №672/1282/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, інспектора відділу поліцейської діяльності №1 (м. Городок) Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Кучмія Назарія Миколайовича
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ОСОБА_1 03.12.2021 р. звернувся до Городоцького районного суду Хмельницької області із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, інспектора відділу поліцейської діяльності №1 (м. Городок) Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Кучмія Н.М., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.44-3 КУпАП.
Позивач пояснив суду, що він 12.11.2021 року викликав поліцію з приводу неправомірних, на його думку, дій працівників магазину «Євросекондхенд», які відмовились його обслуговувати через відсутність у нього на обличчі маски.
Однак, не провівши належної перевірки вказаних фактів працівники поліції саме його притягнули до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП.
За заявою позивача ухвалою суду від 26.01.2022 року було здійснено заміну відповідача Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області на Хмельницьке районне управління поліції ГУНП в Хмельницькій області (а.с. 45).
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просить скасувати постанову від 12.11.2021 р. серії ЕГА №504803 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн. та закрити провадження в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підтвердження своїх вимог в судовому засіданні позивач пояснив суду, що вважає необхідність носити маску обмеженням своїх конституційних прав. Незаконність такого обмеження його прав мотивує тим, що карантин в Україні було введено протиправно, із порушенням встановленого порядку і процедури, внаслідок чого вимога перебування у масці є безпідставною.
Відповідачі чи їх представники в судове засідання не з`явилися, заяв чи клопотань про розгляд справи за їх відсутності не подали.
Однак представником Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Кучмієм Н.М. (який одночасно є другим відповідачем у справі) було подано відзив у якому він проти задоволення позову заперечив, вважає притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП законним, а тому у задовоенні позову просить відмовити.
За таких обставин, суд вважає неявку відповідачів (їх представників) такою, що мала місце за відсутності будь-яких поважних причин, а тому, вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності на підставі тих доказів, що є в матеріалах справи.
Суд, заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом об`єктивно встановлено, що 12.11.2021 р. інспектором ВПД №1 (м. Городок) Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Кучмієм Н.М. було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП, а саме за те, що ОСОБА_1 12.11.2021 року о 19 год. 55 хв. знаходився у приміщенні магазині «Євро секонд хенд» по АДРЕСА_1 , без засобів індивідуального захисту, а саме без захисної маски чи респіратора, в тому числі виготовлених самостійно, чим порушив вимоги постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року (а.с.8).
Судом було досліджено відеозапис з місця події, зроблений товаришем позивача свідком ОСОБА_2 , на якому відображено факт перебування ОСОБА_1 у приміщенні магазину без маски на обличчі та зафіксована вся процедура притягнення останнього до адміністративної відповідальності, яка, на думку суду, відбулась без будь-яких суттєвих порушень чи недоліків, що б могли свідчити про наявність підстав для скасування оспорюваної постанови з цих під став (а.с.14).
Також, допитаний у якості свідка ОСОБА_2 підтвердив суду ту обставину, що ОСОБА_1 дійсно відмовились обслуговувати у магазині «Євро секонд хенд» по АДРЕСА_1 , оскільки він перебував без засобів індивідуального захисту, а саме без захисної маски чи респіратора та відмовлявся повідомити чи він вакцинований від коронавірусної хвороби. З цієї причини ОСОБА_1 сам викликав працівників поліції, оскільки вважав дії працівників магазину незаконними.
ОСОБА_1 пояснив суду, що він не має жодних претензій до самої процедури притягнення його до адміністративної відповідальності і не наводить жодних аргументів щодо скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності саме з цих підстав.
Єдиною підставою позивач називає розбіжність у часі складання постанови та у часі вчинення правопорушення, оскільки постанова складена раніше, ніж було вчинено правопорушення, якщо виходити із часу, вказаного у ній.
Проте, основним аргументом позивача є те, що він вважає процедуру введення карантину на території України незаконною через порушення, допущені Кабінетом Міністрів України і це суперечить Конституції України.
При оцінці правомірності дій інспектора поліції, суд враховує наступне.
Згідно ч.2 ст.77 КАС України: В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ч.2,3 ст.79 КАС України визначено, що: Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Отже, судом взяті до уваги всі подані сторонами докази, підстав для прийняття додаткових доказів у понад визначені законом строки немає і відповідних клопотань з доводами про поважність причин пропуску подання суду доказів не надходило.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою правопорушення.
В даному випадку судом в ході дослідження матеріалів справи було встановлено повну відповідність обставин, вказаних в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення.
Щодо аргументів позивача про незаконність введеного карантину на території України.
Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
На виконання вимог Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", Кабінетом Міністрів України 09.12.2020 року прийнято постанову № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", пунктом 1 якої, у період з 19.12.2020 р. до 28.02.2021 р. на території України продовжено дію карантинних заходів, попередньо встановлених постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211, від 20.05.2020 р. № 392 та від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Зокрема, згідно із п.п.1 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 р. №1236 на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.
Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 06 листопада 2020 року № 1000-IX статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною другою, відповідно до якої перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 170 до 255 грн.).
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.
Надаючи оцінку доводам позивача про незаконність встановлення заборони перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту саме підзаконним актом - постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236, суд виходить із такого.
Диспозиція ч. 2 ст. 44-3 КУпАП передбачає, що підставою для накладення штрафу є перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.
Отже, заборона перебування в громадських будинках, спорудах під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту встановлена безпосередньо у диспозиції ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.
Та обставина, що ця заборона міститься також у переліку обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених пп. 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236, сама по собі не свідчить про те, що відповідна заборона була встановлена виключно підзаконним актом та з порушенням ст.ст. 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.
Також суд звертає увагу на те, що, що в абз. 2 п. 3.2 рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року у справі № 1-14/2020 (230/20) дійсно наголошено на тому, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.
Разом з тим, вказане рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року у справі № 1-14/2020 (230/20) не містить висновків про те, що заборона перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, є обмеженням конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Суд також наголошує на тому, що дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України. Законність пп. 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 не є безпосереднім предметом спору і не може бути належним чином перевірена судом у межах справи, що розглядається у скорочені строки (протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі) та в якій не приймає участь суб`єкт прийняття такої постанови.
З цих підстав суд вважає необґрунтованими також доводи позивача про те, що в порушення вимог чинного законодавства постанова про запровадження карантину була прийнята без введення в Україні режиму надзвичайного стану. Зазначені доводи можуть бути перевірені судом у межах справи, де предметом оскарження є відповідна постанова, а відповідачем - Кабінет Міністрів України. Надання правової оцінки законності постанови від 09 грудня 2020 року № 1236 без забезпечення Кабінету Міністрів України права на доведення правомірності його рішення перед судом не узгоджується з принципами адміністративного судочинства.
Таким чином, з огляду на предмет позову та межі доказування в цій справі, для перевірки законності притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП достатньо перевірити чи було станом на 12.11.2021 року на території України запроваджено карантин, а також пересвідчитись у тому, що відповідна особа перебувала в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту.
Вищевказані обставини позивачем не заперечуються і є обєктивно встановленими судом.
Як вбачається з наявного у матеріалах справи відеозапису з місця події, позивач дійсно перебував у приміщенні магазину без засобів індивідуального захисту.
Отже, є очевидним та доведеним факт невиконання останнім вимог закону, що ставило під загрозу життя та здоров`я усіх осіб, які перебували на час виявлення правопорушення поруч із ним.
Вирішуючи питання щодо суперечностей у змісті постанови між часом складання постанови та часом вчинення адміністартивного праовпорушення, суд виходить із такого.
Судом, з врахуванням досліджених доказів, було встановлено що зазначення часу вчинення адміністративного правопорушення відбулось внаслідок описки працівника поліції, що не може бути підставою для констатації факту про відсутність складі чи події адміністративного правопорушення.
Аналогічні позиції висловив у своїх постановах і Верховний суд, а саме у постанові від 24.12.2019 року справа №459/1801/17 та від 28.11.2018 року справа №537/1214/17.
У вищевказаних постановах йшлося про помилкове зазначення місця вчинення адміністративного правопорушення та дати його вчинення.
Проте Верховний суд прийшов до висновку що такі невірно вказані відомості є описками і не можуть спростовувати факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем, оскільки такий факт доводиться сукупністю інших доказів у справі.
За таких обставин, з врахуванням досліджених доказів, суд приходить до висновку про те, що дії інспектора поліції є законними, а позивача притягнуто до адміністративної відповідальності обґрунтовано.
Крім того, суд приходить до висновку що пред`явлення позову ОСОБА_1 , крім органу поліції, також до інспектора відділу поліцейської діяльності №1 (м. Городок) Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Кучмія Н.М. є безпідставним та є окремою підставою для відмови у позові до даного відповідача зважаючи на таке.
Предметом розгляду у даній справі є постанова інспектора поліції по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП.
За приписами ст.222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення даної категорії покладено на органи Національної поліції.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Приписами ч.1 ст.1 ЗУ "Про Національну поліцію" визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно ч.1 ст.13 ЗУ "Про Національну поліцію" систему поліції складають:
1) центральний орган управління поліцією;
2) територіальні органи поліції.
Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч.1 ст.15 ЗУ "Про Національну поліцію").
Відповідно до ч.1 ст.17 цього Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Приписами ч.3 ст.288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч.2 ст.44-3 КУпАП інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції.
Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.
Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а.
За таких обставин, з врахуванням досліджених доказів, суд приходить до висновку про те, що дії інспектора поліції є законними, а позивача притягнуто до адміністративної відповідальності обґрунтовано.
Керуючись ст.ст. 244-246, 286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області, інспектора відділу поліцейської діяльності №1 (м. Городок) Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Кучмія Назарія Миколайовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: Хмельницьке районне управління поліції ГУНП в Хмельницькій області, 29000, вул. Пушкіна 15 м. Хмельницький.

Відповідач: інспектор відділу поліцейської діяльності №1 (м. Городок) Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Кучмій Назарій Миколайович, 32000 Червоний майдан 3 м. Городок Хмельницького району Хмельнцької області.

Суддя: