Справа № 300/3816/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/3816/21 пров. № А/857/22541/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Матковської З.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року, прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у справі № 300/3816/21 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 002701/0706 від 11.05.2021 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення у вказаній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не вів облік товарних запасів, оскільки книгу доходів і витрат та накладні на товар під час перевірки не надав, що свідчить про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що товар, який відповідач вважав не облікованим, насправді був облікований у книзі обліку доходів і витрат за період з 23.10.2020 року по 31.05.2021 року, на цей товар позивач має накладні та фіскальні чеки. Тому, позивач вважає безпідставним застосування до нього штрафних санкцій. Крім того, позивач зазнає, що акт перевірки, який позивач отримав, не містить дати реєстрації та реєстраційного номера, водночас, той примірник, який відповідач надав суду такі реквізити містить.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач 05.10.2020 року зареєстрований як фізична особа - підприємець і перебуває на загальній системі оподаткування.

15.04.2021 року, на підставі наказу № 662-п від 15.04.2021 року та направлень №№ 829, 830 від 15.04.2021 року, відповідач провів фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить позивачу.

За результатами перевірки 15.04.2021 року відповідач склав акт (довідку) № 090154.

У акті перевірки відповідач зафіксував факт порушення позивачем порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку. Вартість товарних запасів за місцем їх реалізації, які не обліковані у встановленому порядку, становить 8 274,68 грн. Такими діями позивач порушив пункт 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

На підставі акта перевірки, відповідач 11.05.2021 року прийняв податкове повідомлення-рішення № 002701/0706, яким до позивача застосував штрафні (фінансові) санкції у сумі 16 549,36 грн. за здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно - правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначаються Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР).

Пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для її подальшого переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

При цьому, суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Статтею 20 Закону № 265/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію товарів, що не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, при продажі товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Недотримання вказаного обов`язку має наслідком застосування фінансової санкції у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації.

При цьому, підставою для застосування штрафних санкцій за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, є встановлений факт наявності товарів в місцях їх реалізації та/або зберігання, які не обліковані у встановленому порядку, тобто виявлення товарів у надлишку (перевищення кількості товару в наявності над облікованим товаром).

Однак, апеляційний суд зауважує, що чинним законодавством не встановлено порядок обліку товарних запасів у фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування. Водночас, є імперативна норма, а саме стаття 12 Закону № 265/95-ВР, яка зобов`язує вести такий облік, а також норма, яка встановлює відповідальність за невиконання цих вимог закону.

Тому, апеляційний суд вважає, що облік товарних запасів для фізичних осіб-підприємців має вестися за загальними правилами бухгалтерського обліку.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16.07.1999 № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 996-XIV, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності.

Відповідно до приписів частин 1, 2 та 5 статті 8 Закону № 996-XIV, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.

Відповідно до статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Отже, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що, відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно із приписами пунктів 44.3, 44.6 статті 44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Апеляційний суд встановив те, що 15.04.2021 року о 13 год 20 хв., до початку проведення фактичної перевірки належного позивачу магазину «Наше м`ясо», посадові особи відповідача вручили довіреній особі позивача Боді Ігорю Михайловичу вимогу про надання, не пізніше ніж 14 год. 30 хв. 15.04.2021 року, документів, зокрема, книги обліку доходів і витрат, накладних на товар, що знаходяться у реалізації.

Вимогу про надання документів довірена особа позивача отримала 15.04.2021 року о 13 год. 20 хв., що підтверджується його підписом, однак зазначені у ній документи не подала.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані документи позивач не подав і до суду першої інстанції.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач здійснив продаж товару на загальну суму 8 274,68 грн., який не облікований у встановленому порядку, а тому відповідач правомірно наклав на позивачу штраф у сумі 16 594,36 грн. (подвійна вартість необлікованих товарів, 8 274,68 грн.*2).

Суд не приймає до уваги долучені до апеляційної скарги копії книги обліку доходів і витрат, фіскальних чеків, розхідних накладних, видаткових накладних, оскільки, суд оцінює правомірність дій (рішень) суб`єкта владних повноважень з врахуванням, виключно, наявних в розпорядженні цього суб`єкта, на час прийняття спірного рішення (вчинення дій), документів, аналогічно апеляційний суд оцінює і рішення суду першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач не надав доказів неможливості подання цих документів до суду першої інстанції для їх дослідження, а тому суд першої інстанції правильно розглянув спір, з врахуванням поданих під час перевірки та до суду першої інстанції документів.

Апеляційний суд встановив, що на час проведення перевірки позивач не мав облікових документів на товар, а тому відповідач підставно притягнув позивача до відповідальності.

Облік товарів в подальшому, на думку апеляційного суду, не звільняє позивача від відповідальності за відсутність такого обліку на момент проведення перевірки.

Отже, підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № 002701/0706 від 11.05.2021 року, на думку апеляційного суду, немає, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 300/3816/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Постанова складена 11.04.2022 року