Справа № 120/13076/21-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

11 квітня 2022 р. Справа № 120/13076/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

розглянувши письмово в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до управління Держпраці у Вінницькій області

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до управління Держпраці у Вінницькій області, у якій позивач просить суд стягнути з управління Держпраці у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час невиконання рішення суду про поновлення па посаді в сумі 119855,71 гривень за період з 08.04.2021 по 21.09.2021 включно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазначив, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.07.2021 в адміністративній справі №120/1598/21-а адміністративний позов задоволено та серед іншого, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління Держпраці у Вінницькій області з 07.04.2021, тому вважає, що має право на виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Також зазначає, що лише 22.09.2021 т.в.о. голови Державної служби України з питань праці було видано наказ №118-кт про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Держпраці у Вінницькій області з 07.04.2021. Відтак вважає, що судове рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі неправомірно та безпідставно не виконувалось в період з 12.07.2021 по 21.09.2021 включно, що порушувало його законні права, в даному випадку, на працю, що включає можливість заробляти собі на життя, що передбачено Конституцією України. Відтак з метою захисту своїх прав Він звернувся до суду.

Ухвалою суду від 19.10.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

На адресу суду 17.11.2021 надійшов Відзив на позовну заяву де зазначено, що відповідач вважає позовні вимоги позивача, необґрунтованими, у зв`язку з цим не визнає адміністративний позов, з наступних підстав.

Вказує, що під час розгляду справи про поновлення на роботі позивач ОСОБА_1 питання щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за затримку у розрахунку при звільненні вирішено не було. Позивач просить суд стягнути середній заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.04.2021 по день ухвалення рішення суду.

З матеріалів справи встановлено, що Державною службою України з питань праці від 22.09.2021 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління Держпраці у Вінницькій області.

Таким чином, стягнення середнього заробітку можливе лише до моменту поновлення позивача на посаді, а саме до 22.09.2021 включно.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду 12.07.2021 в адміністративній справі №120/1598/21-а адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано висновок про оцінювання результатів службової діяльності державних службовців територіальних органів Державної служби України з питань праці, які займають посади державної категорії "Б", затверджений наказом Держпраці від 09.12.2020 №664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" в частині оцінювання результатів діяльності державного службовця ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 №664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" в частині щодо висновків про результати оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасувано наказ Державної служби України з питань праці №123-кт від 11.12.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади начальника управління Держпраці у Вінницькій області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління Держпраці у Вінницькій області з 07.04.2021.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з питань праці сплачений ним судовий збір в розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень) та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн (двадцять тисяч гривень).

Рішення суду в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання.

02.02.2022 постановою 7ААС рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.07.2021 в адміністративній справі №120/1598/21-а за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці про визнання протиправним і скасування висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державного службовця, наказу про його затвердження та поновлення на роботі - залишено без змін.

Також, з матеріалів справи видно, що рішення суду в частині поновлення позивач на займаній посаді, яке належало до негайного виконання, відповідачем виконано 22.09.2021.

У зв`язку із цим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час невиконання рішення суду про поновлення па посаді

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Як зазначено в абзаці 5 пункту 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 "Про судове рішення в адміністративній справі", задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з абз. "з" п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100), цей Порядок застосовується у випадку вимушеного прогулу.

За правилами абз.3, 4 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до довідки управління Держпраці у Вінницькій області № 4834/17-11/12 від 29.09.2021, виданої на адвокатський запит №23/09 від 23.09.2021 середньомісячна заробітна плата позивача становила 36062,74 грн, середньоденна - 1060,67 грн.

Відтак, оскільки на дату постановлення судом рішення період вимушеного прогулу позивача складає 62 робочих дні (з 08.04.2021 до 11.07.2021 включно), у зв`язку з поновленням позивача на роботі на його користь підлягає стягненню середній заробіток у сумі 65761,54 грн (1060,67 грн * 62 робочих дня).

Відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню, шляхом стягнення з управління Держпраці у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 65761,54 грн.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду від 12.07.2021 в адміністративній справі №120/1598/21-а, суд зазначає.

Відповідно до вимог ст.235 Кодексу законів про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню.

Згідно з статтею 236 КЗпП, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для формування висновку про те, що законодавцем передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення, який полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ (прийняти рішення) про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Так, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно - з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно статті 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

З огляду на викладене, на переконання суду, роботодавець реально виконав рішення від 12.07.2021 в адміністративній справі №120/1598/21-а, саме 22.09.2021, коли т.в.о. голови Державної служби України з питань праці було видано наказ №118-кт про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Держпраці у Вінницькій області з 07.04.2021.

Разом з цим, суд також враховує, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою підставою для задоволення заявлених вимог, у даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України та ст.235 КЗпП України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, а рішення про поновлення на роботі підлягають негайному виконанню.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України належить встановити, чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічна правова позиція щодо наявності підстав для виплати компенсації за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України викладено у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №802/1183/16-а та від 05.03.2020 у справі №280/360/19.

Враховуючи надані стороною відповідача пояснення, суд вказує на імперативні приписи ч.5 ст.242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду.

Визначаючи період, за який слід стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, слід враховувати, що як вже було встановлено судом вище, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.07.2021 в адміністративній справі №120/1598/21-а адміністративний позов задоволено та серед іншого, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Держпраці у Вінницькій області з 07.04.2021. Рішення в частині поновлення позивача на посаді з 07.04.2021, допущено до негайного виконання.

Разом з тим, лише 22.09.2021 т.в.о. голови Державної служби України з питань праці було видано наказ №118-кт про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління Держпраці у Вінницькій області з 07.04.2021, тобто, наявна протиправна бездіяльність відповідача, що полягала у невиконанні рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.07.2021 в адміністративній справі №120/1598/21-а в період з 12.07.2021 по 21.09.2021.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, відповідно до ст.236 Кодексу законів про працю України, з визначеним терміном затримки його виконання, а саме з 12.07.2021 по 21.09.2021, включно.

Враховуючи вищевикладене, період невиконання рішення суду про поновлення на посаді позивача складає 51 робочий день (з 12.07.2021 (день ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі, яке підлягало негайному виконанню) по 21.09.2021 (включно) (по день видачі наказу про поновлення позивача на роботі - 22.09.2021).

Отже, середній заробіток за час невиконання рішення суду становить 54094,17 грн (1060,67 грн * 51 робочий день).

Враховуючи вищезазначене, суд робить висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню і у цій частині.

Також суд зауважує, що згідно з роз`ясненнями, що міститься в абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому при виплаті присудженого позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідач повинен утримати та сплатити з присудженої суми податки та інші загальнообов`язкові платежі, в порядку та розмірах, визначених чинним законодавством.

Відтак на переконання суду наявні підстави для стягнення з управління Держпраці у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 65761,54 грн, за період 08.04.2021 по 11.07.2021 включно та за час невиконання рішення суду про поновлення па посаді в розмірі 54094,17 грн, за період 12.07.2021 по 21.09.2021 (включно), з подальшими відрахуваннями зборів та обов`язкових платежів.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1681,60 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

У той же час, вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 30000 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, положеннями ч.6 та ч.7 ст.132 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7, 9 статті 139 КАС унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Також, за змістом частини 9 статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №2040/6747/18 зокрема зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У пункті 269 Рішення зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, від 11.12.2019 у справі №2040/6747/18 та від 19.12.2019 у справі №520/1849/19.

Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У п. 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI зазначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

За змістом статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Згідно визначення, наведеного у статті 30 Закону №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, вказані положення закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також, що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

Представник позивача звертав увагу суду, на те, що надання детального опису робіт на виконання вимог ч.4 ст.134 КАС України, а саме для визнання розміру витрат, не є обов`язковим, оcкільки в межах даної справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору про надання правової допомоги №21/09 від 21.09.2021 у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, оскільки такі визначались сторонами на час підписання цього договору.

Суд зазначає, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення. При зазначені фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

У даному ж випадку, на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги №21/09 від 21.09.2021.

Так, відповідно до п.1.1 даного договору, клієнт (Марунько В.В.) доручає, а адвокатське об`єднання «Вінницький центр правової допомоги» в особі голови Попеска О.П.) приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором. Відповідно до п.2.1 даного договору, на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання правової допомоги: представляє у встановленому порядку інтереси клієнта в адміністративній справі за позовом до Державної служби України з питань праці про визнання протиправним і скасування висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державного службовця, наказ про його затвердження та поновлення роботі.

Відповідно до п.4.1 даного договору, гонорар за надання професійної правничої допомоги, вказаної в ст.2 цього Договору, є фіксованим, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого адвокатом і становить 30000 грн.

Пунктом 4.2 цього договору визначено, що оплата за даним договором (гонорар) здійснюється клієнтом до 30.03.2021 на розрахунковий рахунок адвокатського об`єднання або в касу.

Пунктом 4.3. даного договору визначено, що сторони договору можуть визначити інший порядок оплати та/чи вартість правової допомоги. В цьому випадку сторони керуються умовами додаткової угоди до цього договору.

Відповідно до ст.12 КАС України, спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів щодо звільнення з публічної служби та відноситься до справ не значної складності. Матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності у спорах такого характеру.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У даному ж випадку, слід враховувати, що підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, даний позов поданий про стягнення коштів, на виконання рішення про поновлення позивача на посаді від 12.07.2021 в адміністративній справі №120/1598/21-а та частина позовних вимог могла бути розглянута у вищевказаній справі.

З огляду на викладене, враховуючи обсяг позовної заяви, а також, те що справу віднесено до справ незначної складності, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат в сумі 30000 грн є неспівмірним зі складністю справи.

З аналізу договору про надання правової допомоги судом встановлено, що повноваження адвоката не обмежуються представництвом інтересів позивача у суді першої інстанції в межах розгляду даної справи.

Відповідно, сума в розмірі 30000 грн підлягає зменшенню з огляду на співмірність зі складністю справи та інстанційність.

Так, на переконання суду надання первинної правової допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом до суду є більш складної і об`ємною, такою, що потребує аналізу обставин справи та нормативно-правової бази.

Відтак, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу необхідно зменшити до 4000 грн, що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Отже, за результатами розгляду цієї справи на користь позивача належить стягнути витрати зі сплати судового збору в сумі 1681,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з управління Держпраці у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 65761,54 грн (шістдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят одна гривня 54 коп.) за період 08.04.2021 по 11.07.2021 включно, з подальшими відрахуваннями зборів та обов`язкових платежів

Стягнути з управління Держпраці у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення па посаді в розмірі 54094,17 грн (п`ятдесят чотири тисячі дев`яносто чотири гривні 17 коп.) за період 12.07.2021 по 21.09.2021 включно, з подальшими відрахуваннями зборів та обов`язкових платежів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду із цим позовом судовий збір у розмірі 1681,60 грн (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн (чотири тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - управління Держпраці у Вінницькій області (, Місцезнаходження: вул. Магістратська, 37, м. Вінниця, 21050).

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар