Справа № 308/16777/21
Суддя: Дегтяренко К. С.
Дата ухвалення: 2022-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Дегтяренко К.С.

за участі секретаря судового засідання Чейпеш В.В.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Мицянка А.М.

представника відповідача Радь О.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом представника позивача Мицянка Анатолія Михайловича, який діє в інтересах громадянина Йорданії ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень,-

встановив:

08 грудня 2021 року Мицянка А.М. , який діє в інтересах громадянина Йорданії ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення № 53 про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства громадянина Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборони вїзду на територію України терміном на 3 роки, затверджене першим заступником начальника ГУ ДМС України в Закарпатській області Олександром Бердаром.

Позов мотивує тим, що 29 листопада 2021 року головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Закарпатській області Василем Бердаром було винесено Рішення №53 про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства громадянина Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке затверджено першим заступником начальника ГУ ДМС України в Закарпатській області Олександром Бердарем. Рішення №53 мотивоване тим, що 29 листопада у ході проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері в м. Ужгород працівниками відділу УСІОБГ ГУ ДМС у Закарпатській області виявлено громадянина Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав на та території України з порушенням правил перебування, а саме після скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні не покинув територію України у встановлений законодавством строк.

Рішенням №53 від 29 листопада 2021 року вирішено: примусово повернути за межі України громадянина Йорданії ОСОБА_1 ; зобов`язати його покинути територію України у термін до 13.12.2021 року; заборонити в`їзд на територію України терміном на 3 (три) роки. Зі слів громадянина Йорданії ОСОБА_1 , щодо якого прийнято рішення про примусове повернення з України - рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання він не отримував, не знав і не міг знати про таке рішення, перебував на території України на законних підставах. Проживав на території України за адресою : АДРЕСА_2 . Термін дії посвідки на тимчасове проживання не прострочив.

Вважає дії органів ГУ ДМС України в Закарпатській області про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні незаконними. Про рішення ГУ ДМС України в Закарпатській області скасування посвідки дізнався в момент складання протоколу та винесення постанови про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП, якою на нього покладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 гривень. Після отримання протоколу та постанови про адміністративне стягнення, та рішення №53 про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства від 29 листопада 2021 року, громадянин Йорданії ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС України в Закарпатській області для отримання рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 .

Зважаючи на викладене, у позивача була відсутня можливість ознайомитися з рішенням та вмотивовано його оскаржити, оскільки на час прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання йому не були відомі ні дата прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 ні підстави такого скасування.

Копію рішення громадянин Йорданії ОСОБА_1 з рекомендованим повідомлення про вручення не отримував (проживає за зареєстрованою адресою у АДРЕСА_2 , місце проживання не змінював), особисто під розписку копію такого рішення не отримував. Таким чином, громадянин Йорданії ОСОБА_1 незаконно був позбавлений права ознайомитися з рішенням, яке прийнято стосовно нього, був позбавлений права на оскарження такого рішення, що потягнуло за собою наслідки невиконання рішення добровільно, накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 гривень, прийняття рішення про примусове повернення з України та заборону в`їзду на територію України протягом 3- х років.

Дії органів ГУ ДМС України в Закарпатській області призвели до обмеження прав та інтересів громадянина Йорданії на захист свого права на законне перебування не території України, позбавили права на оскарження такого рішення, що призвело до наслідків накладення адміністративного стягнення та примусове повернення, заборону на в`їзд в Україну на 3 роки.

Водночас, громадянин Йорданії ОСОБА_1 має на меті продовжувати навчання у ДВНЗ «Ужгородського національного університету», на підставі чого позивачу видана довідка №52-11/6325 від 07.12.2021 року про можливість продовження навчання на медичному факультеті ДВНЗ «Ужгородського національного університету». Заборона в`їзду на територію України на 3 роки перешкоджає громадянину Йорданії у його праві на освіту.

Вказує, що позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку, під слідством та судом в Україні не перебуває. Доказів, які свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки - відсутні.

Беручи до уваги вищевикладене, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення №53 від 29.1.2021 про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства громадянина Йорданії ОСОБА_1 та заборони в`їзду на територію України термінам на три роки.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, про що повідомлено учасників справи.

На адресу суду 29 грудня 2021 року від представника відповідача Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача зазначив наступне.

16 жовтня 2017 року позивач звернувся із заявою для отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні у зв`язку із зарахуванням на навчання на 4 курс медичного факультету № 2 ДВНЗ «Ужгородського Національного університету» та згідно відповідного клопотання навчального закладу, позивача документовано посвідкою на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 строком дії з 25.10.2017 по 30.09.2018.

У подальшому строк дії посвідки на тимчасове проживання, у зв`язку з навчанням, було продовжено до 30.08.2022 року. Однак, 26 листопада 2019 року до ГУ ДМС у Закарпатській області надійшло клопотання від ДВНЗ «Ужгородський Національний університет» про скасування посвідки на тимчасове проживання позивачу у зв`язку відрахуванням зі складу студентів за порушення умов контракту та клопотання ДВНЗ «Ужгородський Національний університет» про скасування посвідки на тимчасове проживання, у зв`язку з тим, що відповідно до наказу ДВНЗ «Ужгородський Національний університет» від 30.09.2019 року № 207/01-05 за не складання ліцензійного іспиту «Крок-1» відповідача відраховано зі складу студентів медичного факультету № 2 ДВНЗ «Ужгородський Національний університет» з 04.09.2019 року.

02 грудня 2019 року прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянина Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що повідомлено ДВНЗ «Ужгородський Національний університет». Однак, позивач ухилився від виїзду за межі України у зв`язку з чим 29 листопада 2021 за порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

У зв`язку з викладеним представник відповідача зазначає, що рішення ГУДМС України в Закарпатській області про примусове повернення з України позивача приймалось з врахуванням та дослідженням всіх обставин справи і є правомірним та таким, що прийняте уповноваженим органом в порядку та у спосіб, визначений чинним законодавством України, а відтак скасуванню не підлягає.

22 лютого 2022 року представником позивача подана відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що відповідачем надані неналежні докази, а саме, що ДВНЗ «Ужгородський Національний університет» було надано клопотання про скасування посвідки на тимчасове проживання, хоча таке клопотання в матеріалах справи відсутнє. Також повторно зазначив, що відповідачем не надано доказів, про отримання або належне повідомлення позивача про рішення про скасування його посвідки на тимчасове проживання. Зазначає, що відзив не спростовує зазначених у позовній заяві доводів.

В судовому засіданні 06.04.20222 року:

- представник позивача підтримав викладені у позові обставини, просив такий задовольнити та скасувати рішення№53 про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства громадянина Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 листопада 2021 року.

- представник відповідача заперечив проти задоволення позову, підтримав обставини викладені у відзиві на позов, що був поданий раніше.

Судом встановлено:

Позивач був документований посвідкою на тимчасове місце проживання в Україні, у зв`язку із навчанням на медичному факультеті № 2 ДВНЗ «Ужгородського Національного університету» строком дії з 25.10.2017 по 30.09.2018, термін дії якої вподальшому було продовжено до 30.08.2022 року.

Наказом № 207/01-05 від 30.09.2019 року ДВНЗ «Ужгородського Національного університету», позивача відраховано зі складу студентів медичного факультету, у звязку з нескладанням ліцензійного іспиту "Крок-1" .

26.11.2019 року ДВНЗ «Ужгородського Національного університету» звернувся з проханням до УДМС України в Закарпатській області скасувати тимчасову посвідку на проживання в Україні позивача, у звязку з відрахуванням зі складу студентів навчального закладу.

02.12.2019 року ГУ ДМС України в Закарпатській області прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання відносно громадянина Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 листопада 2021 року головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Закарпатській області Василем Бердаром було прийнято Рішення №53 про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства громадянина Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке затверджено першим заступником начальника ГУ ДМС України в Закарпатській області Олександром Бердарем.

Рішенням №53 від 29 листопада 2021 року вирішено: примусово повернути за межі України громадянина Йорданії ОСОБА_1 ; зобов`язати його покинути територію України у термін до 13.12.2021 року; заборонити в`їзд на територію України терміном на 3 (три) роки.

29 листопада 2021 за порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 гривень.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Також, згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За правилами ч. 7 ст. 5 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 360 (далі - Положення) Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360 (далі - Положення) Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду та виїзду з України визначені Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI (3773-17).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються вказаним вище законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 13 ст. 1 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Відповідно до ч.3 ст. 5 Закону №3773-VI Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Відповідно до ч. 13 ст. 1 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку оформлення видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року № 322 (далі Порядок), іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання, посвідка видається на період навчання, який визначається наказом закладу освіти про встановлення періодів навчання для іноземних студентів.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідне рішення, щодо позивача, було прийняте відповідачем, як уповноваженим на те органом 29.11.2021 року, з яким у цей же день було ознайомлено позивача, а також ознайомлено із вимогами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений у рішенні про повернення строк.

Відтак, предметом спору у даній справі є рішення, про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Йорданії ОСОБА_1 .

Тобто, перевірці судом підлягає правомірність прийнятого міграційним органом рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни.

Судом встановлено, що позивач був документований посвідкою на тимчасове місце проживання, у зв`язку із навчанням на медичному факультеті № 2 ДВНЗ «Ужгородського Національного університету» строком дії з 25.10.2017 по 30.09.2018, термін дії якої вподальшому було продовжено до 30.08.2022 року.

Згідно з підпунктом 2 пункту 63 Порядку Посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи.

Як встановлено судом, позивача було відраховано зі складу студентів за порушення умов контракту, внаслідок чого 26 листопада 2019 року ДВНЗ «Ужгородський Національний університет» звернувся до ГУ ДМС у Закарпатській області про скасування посвідки на тимчасове проживання позивачу.

02 грудня 2019 року прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання позивача, якою був документований позивач, що свідчить про відсутність на час прийняття оскаржуваного рішення законних підстав для перебування позивача на території України.

29.11.2021 року позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень.

Враховуючи те, що після скасування посвідки позивач не вчинив дій щодо добровільного залишення території України, був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення іноземцем правил перебування в Україні, у ГУ ДМС були наявні правові підстави для прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни іноземця.

Подальше оскарження позивачем рішення від 02.12.2019 № 303 про скасування рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, а також оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення не свідчить про протиправність рішення про примусове повернення позивача в країну походження або третю країну.

До посилання позивача, на те що йому було невідомо, про його відрахування з ДВНЗ «Ужгородського національного університету» та відповідно скасування йому посвідки на тимчасове проживання, суд ставиться критично. Як пояснив суду позивач, йому було відомо, що ним не здано ліцензійний іспит «Крок-1», однак він не думав, що це тягне за собою відрахування з університету, оскільки як йому пояснили, він вправі його перездати, при цьому чому протягом двох років, університетом не було призначено перездачі іспиту, не цікавився, зазначив, що протягом 2020-2021 року навчався дистанційно, однак будь-яких доказів, щодо свого навчання у вказаний період не надав.

При цьому, суд, звертає увагу, що відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземні громадяни, що перебувають на території України на законних підставах, користуються такими самими правами та несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Відповідно, позивачу достеменно було відомо, що він документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні, у зв`язку з його навчанням, як студент мав сумлінно ставитись до навчання та виконувати умови контракту з ДВНЗ «Ужгородського національного університету», розуміючи, що саме навчання за контрактом у вказаному навчальному закладі, надає йому право на тимчасове перебування на території України на законних підставах.

Суд, критично ставиться до посилання позивача на факт наявності довідки №52-11/6325 від 07.12.2021 року про можливість продовження навчання на медичному факультеті ДВНЗ «Ужгородського національного університету», оскільки така довідка носить лише інформаційний характер, будь яких інших документів які б підтверджували подальше продовження навчання позивачем суду не представлено. Крім того і позивач і його представник в судовому засіданні пояснили, що для отримання офіційних документів про зарахування на навчання, він має підтвердити легальність свого перебування на території України.

Судом також не приймається до уваги посилання позивача, на те, що у 2020 році він декілька раз виїжджав до країн Євросоюзу, оскільки належних та допустимих доказів цьому твердженню не представлено та крім того ці обставини не є предметом дослідження у вказаному провадженні.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону №3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону №3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду-виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду-виїзду.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Дослідивши надані докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що громадянином Йорданії ОСОБА_1 порушено законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, рішення в частині його повернення до країни походження або третьої країни прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону № 3773 рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого адміністративного суду України, висвітленими в п. 18 Постанови № 1 від 25 червня 2009 року "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" (в редакції Постанови від 16.03.2012 року), при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід враховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною 2 статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Таке рішення може бути оскаржене разом або окремо від рішення про примусове повернення.

Частиною 1 статті 13 Закону №3773 встановлений перелік заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства.

Вказаний перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналізуючи вищевказані норми Закону, суд дійшов висновку, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України. Встановлена ч.2 ст. 26 Закону № 3773 можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень, тобто суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень. Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої в ч. 2 ст. 26 Закону №3773, рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну є не обов`язковою, а являється факультативною санкцією, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.

При цьому суд зазначає, що ст. 26 Закону №3773 не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Відтак, при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які, як вже зазначалось судом, визначені в ст.13 Закону №3773.

Відповідачем такі підстави в рішенні № 53 від 29.11.2021 року не зазначено, доказів, що підтверджують наявність підстав, передбачених ст. 13 Закону № 3773, для заборони в`їзду в Україну громадянин Йорданії ОСОБА_1 суду не надано.

Порушений позивачем законодавчо встановлений порядок перебування на території України є достатньою підставою для застосування заходів у вигляді примусового повернення у країну походження, та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення, без необхідності заборони в`їзду в Україну терміном на три роки.

Аналогічний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 802/294/17-а, від 27 червня 2019 року у справі № 264/4077/17, від 18 липня 2019 року у справі № 229/176/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів, що свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки, суд дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення в цій частині, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 241-246, 250, 251, 255, 288, 295, 297 КАС України, суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов представника позивача Мицянка Анатолія Михайловича, який діє в інтересах громадянина Йорданії ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 29 листопада 2021 року №53 затверджене першим заступником начальника Головного управляння Державної міграційної служби України в Закарпатській області О.Бедар про примусове повернення з України громадянина Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони громадянину Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду на територію України строком на три роки.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач громадянина Йорданії ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,.

Відповідач: Ужгородського Головне управління міграційної служби Закарпатській області, , місцезнаходження: 88000, Закарпатська обл., м.Ужгород, вул. Грибоєдова, 2А.

Суддя К.С. Дегтяренко