Справа № 440/2224/22
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2022-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/2224/22
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гіглави О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, у якій просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову відповідача від 02.12.2021 №01-11/7068 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки на території Полтавської області Лубецького району с. Калайдинці;

- зобов`язати відповідача надати дозвіл позивачу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки на території Полтавської області Лубецького району с. Калайдинці, площею 2,0000 гектара для ведення особистого селянського господарства з метою набуття у власність шляхом приватизації.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неналежний розгляд клопотання про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, що перешкоджає в реалізації позивачем права на отримання у власність земельної ділянки.

Ухвалою суду від 09.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/2224/22, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

21.03.2022 від міської ради надійшов відзив на позов, в якому остання позов не визнала, просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Свою позицію мотивувала посиланням на те, що спірна земельна ділянка відноситься до невитребуваних часток (паїв) колишнього КСП "Діброва", а тому у відповідача відсутні повноваження розпоряджатися нею, в тому числі надавати дозвіл позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Крім того, у 2015 році на масив земель сільськогосподарського призначення, в тому числі спірну земельну ділянку, був укладений договір оренди землі №3 між Лубенською районною державною адміністрацією та ПАФ "Агротехнологія" на строк 7 років.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 звернулася до Лубенської міської ради з клопотанням від 27.10.2021 (вх.№01-17/354 від 01.11.2021) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Калайдинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області.

До вказаного клопотання позивач додала копію паспорта, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, графічний матеріал на бажану земельну ділянку із позначенням місця розташування, виконавчий лист Полтавського окружного адміністративного суду, що відповідачем у справі не заперечується.

Листом виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 02.12.2021 №01-11/7068 у відповідь на клопотання позивача від 27.10.2021 останню повідомлено, що земельна ділянка, яка зазначена у наданому графічному матеріалі не є землями комунальної власності та відноситься до земель колективної власності колишнього КСП "Діброва" згідно державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ-6 від 14.02.1996. Враховуючи викладене, Лубенська міська рада не має юридичних підстав для надання заявнику дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність, у зв`язку з тим, що Лубенська міська рада не має права нею розпоряджатися. Крім того, додатково повідомлено, що рішенням Лубенської міської ради від 18.02.2021 встановлено тимчасовий мораторій на надання дозволів на виготовлення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Також, зазначено, що додане заявником судове рішення стосується Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області. Лубенська міська рада не є правонаступником чи підпорядкованою зазначеному органу, а тому не несе відповідальності за його зобов`язаннями.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача від 02.12.2021 №01-11/7068 у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки на території Полтавської області Лубецького району с. Калайдинці, звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини четвертої цієї статті, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

Частинами шостою, сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За змістом пункту "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною першою статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України від 21.05.97 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (надалі - Закон №280/97-ВР) передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За змістом статті 59 Закону №280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Відтак, виходячи з положень статей 26, 59 Закону №280/97-ВР прийняття рішення про надання чи відмову в наданні дозволу на розроблення проекту технічної документації із землеустрою належить до повноважень міської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні.

У той же час, у спірному випадку, відповідач жодне із передбачених законодавством рішень у спосіб встановлений законом (питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях ради) не прийняв.

Тобто, має місце факт ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання покладених на нього законодавством обов`язків.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №346/5791/16-а.

Суд зазначає, що у позивача з поданням міській раді клопотання від 27.10.2021 з`явилися законні та позитивні сподівання щодо розгляду її клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою міською радою відповідно до процедури, визначеної законодавством з прийняттям відповідного рішення.

Разом з тим, відповідь на клопотання позивача у формі листа від 02.12.2021 №01-11/7068, на переконання суду, за змістом та формою не може вважатися "рішенням про відмову" у розумінні частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що не розглянувши клопотання ОСОБА_1 від 27.10.2021 (вх.№01-17/354 від 01.11.2021) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Калайдинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, із прийняттям відповідного рішення, відповідачем порушено законні інтереси позивача щодо позитивних сподівань стосовно розгляду її клопотання у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, не прийнявши жодного з рішень за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 від 27.10.2021 (вх.№01-17/354 від 01.11.2021).

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У спірних правовідносинах ефективним засобом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльності Лубенської міської ради щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 27.10.2021 (вх.№01-17/354 від 01.11.2021) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Калайдинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області та неприйняття рішення за результатами його розгляду на підставі статей 118 та 122 Земельного кодексу України, а також зобов`язання Лубенську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 27.10.2021 (вх.№01-17/354 від 01.11.2021) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Калайдинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області та за результатами його розгляду по суті прийняти рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, яке оформити у формі рішення згідно з частиною першою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

При цьому, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою задоволенню не підлягають, з огляду на те, що оскільки відповідачем фактично не розглянуто заяву позивача, в цьому випадку може існувати декілька варіантів прийняття відповідачем рішення відносно заяви позивача, а саме: надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, або, у разі наявних передбачених законом обмежень щодо бажаної земельної ділянки, - відмовити у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з відповідним обґрунтуванням та посиланням на норми права та належні докази.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, при частковому задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області (вул. Ярослава Мудрого, 33, м. Лубни, Полтавська область, ідентифікаційний код 21053182) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Лубенської міської ради щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 27.10.2021 (вх.№01-17/354 від 01.11.2021) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Калайдинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області та неприйняття рішення за результатами його розгляду на підставі статей 118 та 122 Земельного кодексу України.

Зобов`язати Лубенську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 27.10.2021 (вх.№01-17/354 від 01.11.2021) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Калайдинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області та за результатами його розгляду по суті прийняти рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, яке оформити у формі рішення згідно з частиною першою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок Лубенської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Гіглава