Справа № 420/17660/21
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2022-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/17660/21
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними, зобов`язання провести перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні та здійснити виплату перерахованої суми грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:
24.09.2021 року позивач, ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які полягають у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби;

- зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування га соціальної підтримки провести перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби та здійснити виплату суми перерахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що при звільненні з військової служби йому була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби (31 календарних років) в сумі 74627,85 грн. Однак під час нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні до складу грошового забезпечення, з якого розраховано вказану допомогу, не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, яку позивач отримував під час проходження служби. У липні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням включення до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, проте листом № 698 від 03.09.2021р. відповідач відмовив у задоволення вказаної заяви.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року, ухваленим в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнані протиправними дії Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував ОСОБА_1 під час проходження військової служби.

Зобов`язано Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки провести перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби та здійснити виплату суми перерахунку, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім гривень).

В апеляційній скарзі Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення про розмір належної до виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби було прийнято іншою юридичною особою, а саме Південним оперативним командуванням, внаслідок чого Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не має підстав та повноважень на перегляд зазначеного рішення.

Таким чином, скаржник зазначає, що суд першої інстанції повинен був залучити до справи належного відповідача, а саме: Південне оперативне командування.

При цьому, апелянт повідомив про те, що Південне оперативне командування не перебуває на грошовому забезпеченні Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Окрім того, апелянт вказує про те, що до складу місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога не передбачено включення винагороди, що в свою чергу свідчить про відповідність розрахованої допомоги вимогам п.п.38.1,38.6 розділу ХХХVIIІ Інструкції, затвердженої наказом МОУ наказом від 11 червня 2008 року №260, за якою до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що наказом Міністра оборони України (по особовому складу) № 406 від 19.12.2013р. полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п. «б» (за станом здоров`я) ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 12).

Відповідно до витягу наказу начальника штабу Південного оперативного командування (по стройовій частині) №227 від 27.12.2013р. полковника ОСОБА_1 27.12.2013 року виключено зі списків особового складу управління та усіх видів грошового забезпечення (а.с. 13). У вказаному наказі визначено виплатити, зокрема, допомогу у разі звільнення з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби із розрахунку 31 календарний рік відповідно до наказу Міністра оборони України №260 від 11.06.2008р. у сумі 74627,85 грн.

За результатами розгляду заяви позивача, Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки листом від 03.09.2021 р. (вих. № 698) позивачу повідомлено, що виплата грошової допомоги позивача у разі звільнення з військової служби здійснювалась на підставі п. 38.6 розділу ХХХVIII наказу Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008р. «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» військовослужбовцям, які звільняються, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включається: оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). З урахуванням наведеного повідомлено позивачу про неможливість здійснення нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації (а.с. 17).

Також, відповідно до матеріалів справи до складу грошового забезпечення, з якого був проведений обрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, не включена щомісячна додаткова грошова винагорода (а.с. 14, 15, 16).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка встановлена Кабінетом Міністрів України та виплачувалась позивачу з моменту введення її в дію постановою Уряду та до моменту звільнення, мала постійний характер, а тому, що в силу приписів статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розрахунок грошової допомоги при звільненні повинен був проводитись з урахуванням вказаної щомісячної додаткової грошової винагороди.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі Закон №2011-XII).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У частині другій статті 9 Закону №2011-XII наведено перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону №2011-XII (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Крім того, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з п.38.6 розділу ХХХVIII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 (далі Інструкція №260) військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення); які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), - посадовий оклад, оклад за військовим званням на день звільнення з військової служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), що отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами відповідно до законодавства України.

Так, підпунктом 2 пункту 1 Постанови КМУ №889 від 22.09.2010 року установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 01 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно пункту 2 Постанови КМУ №889 від 22.09.2010 року, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Тобто, приписи Постанови КМУ №889 від 22.09.2010 року встановлюють, що щомісячна додаткова грошова винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Таким чином, виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів.

Водночас, питання складу грошового забезпечення військовослужбовців для обрахунку одноразової грошової допомоги при звільнення було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №825/997/17.

Так, у постанові від 10.11.2021 року у справі №825/997/17 року Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням висновків, викладених у постанові від 06.02.2019 року у справі №522/2738/17, дійшла висновку, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Зі змісту Постанови КМУ №889 від 22.09.2010 року слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у справі №825/997/17 наголосила, що

встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу. Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону № 2011-ХІІ та Постанови КМУ №889 від 22.09.2010 року, та не Інструкції № 260 в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду у справі №825/997/17 дійшла висновку про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом України в постановах від 04 листопада 2014 року у справі № 21-473а14, від 03 березня 2015 року у справі № 21-32а15 та від 19 травня 2015 року у справі № 21-466а15, та зауважила, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17).

Оскільки матеріалами справи підтверджено не включення до складу грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Стосовно доводів апелянта про те, що він не є належним відповідачем у справі, апеляційний суд зазначає таке.

Вказаній обставині суд першої інстанції надав правову оцінку, встановивши, що згідно з інформацією з ЄДРПОУ державну реєстрацію Південного оперативного командування з 15 липня 2015 року припинено. На базі Південного оперативного командування було створено Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке є правонаступником Південного оперативного командування.

При цьому апелянт, в суді першої інстанції визнав той факт, що Південне оперативне командування з 2014 року перебувало на грошовому забезпеченні Одеського обласного військового комісаріату, який в подальшому, згідно наказу від 12 грудня 2018 року №517 "Про ведення в дію штату Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №43/056" переформовано у Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Піроговська, 6) є правонаступником Одеського обласного військового комісаріату, а тому усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив. Апеляційна скарга не містить доводів на спростування вказаних фактів та до неї не додано жодних доказів на підтвердження доводів апелянта з цього питання.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає не доведеними доводи відповідача з приводу того, що Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не є належним відповідачем у даній справі.

Також, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити щодо строку звернення позивача до суду з цим позовом, оскільки позивач звільнений з військової служби у грудні 2013 року, а до суду звернувся у вересні 2021 року. Так, у спірних правовідносинах апеляційний суд застосовує правову позицію КАС ВС викладену у постанові цього суду від 10.02.2022 року у справі №420/13606/21, відповідно до якої поняття «грошове забезпечення», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір охоплюється застосованим у частині 2 статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці», звернення до суду за захистом якого здійснюється без обмеження будь-яким строком.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, апеляційним судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-77, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року у справі № 420/17660/21 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.04.2022 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.