Справа № 344/5707/19
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 344/5707/19 пров. № А/857/2002/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,, -

суддя в 1-й інстанції - Главач І.А.,

час ухвалення рішення - 23.12.2021 року,

місце ухвалення рішення - м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - не вказано,

в с т а н о в и в :

У провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання дій щодо відмови в призначенні довічного грошового утримання у розмірі 90 % заробітної плати судді у відставці протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо встановлення позивачу щомісячного грошового утримання суддівської винагороди без урахування до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці половини строку навчання за денною форму на юридичному факультеті Львівського державного університету 2 роки 5 місяців 2 дні, календарного періоду проходження строкової військової служби 2 роки 20 днів. Зобов`язано відповідача здійснити відповідний перерахунок та виплатити різницю з врахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково, скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді від 19.04.2021 року касаційну скаргу позивача задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019 року скасовано, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року в частині, в якій позов задоволено, залишено без змін. В іншій частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд в цій частині до суду першої інстанції.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо встановлення позивачу щомісячного грошового утримання суддівської винагороди без урахування до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, три роки стажу роботи у галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді на дату такого призначення. Зобов`язано відповідача зарахувати до стажу роботи позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, три роки стажу роботи у галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, та провести з 07.03.2019 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничного розміру та виплатити різницю з врахуванням фактично виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

01.12.2021 року позивачем подано заяву від 30.11.2021 року про встановлення судового контролю за виконанням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.07.2021 року. Заява обґрунтована тим, що станом на день її подання відповідачем не вчинено дій по належному виконанню рішення суду в даній справі, яке набрало законної сили.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення, ухваленого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 03.07.2019 року в адміністративній справі № 344/5707/19 задоволено. Встановлено відповідачу місячний строк з дня постановлення цієї ухвали для подання звіту про виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року, ухваленого в адміністративній справі № 344/5707/19, яким, зобов`язано відповідача зарахувати до стажу роботи позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною форму на юридичному факультеті Львівського державного університету 2 роки 5 місяців 2 дні, календарного періоду проходження строкової військової служби 2 роки 20 днів, та провести з 07.03.2019 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничного розміру та виплатити різницю з врахуванням фактично виплачених сум. Попереджено відповідача про те, що у разі невиконання ухвали суду та не подання у встановлений судом строк звіту про виконання рішення суду в повному обсязі, відповідно до положень ч. 2 ст. 382 КАС України, на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення буде накладено штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Не погодившись із ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та в задоволенні заяви позивача відмовити.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що встановлення судового контролю є правом суду, яке застосовується залежно від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними доказами. Заявником не надано доказів невиконання чи ухилення відповідача від виконання рішення. Крім того, судовий контроль може встановити суд першої інстанції при прийнятті рішення, а оскільки позивач такої вимоги не заявляв, у суду нема підстав встановлювати судовий контроль після набрання рішенням законної сили.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення в частині задоволеного судом позову Івано-Франківський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 344/5707/19 від 18.05.2021 року, який пред`явлений позивачем для примусового виконання рішення до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Головним державним виконавцем 20.07.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 66125373), якою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 днів. Однак, відповідачем не виконане рішення суду належним чином у зазначений державним виконавцем строк.

Позивачем подавались заяви (скарги) від 11.08.2021 року, 28.09.2021 року та від 13.10.2021 року до органу ДВС щодо невиконання боржником рішення суду. Як наслідок, 18.10.2021 року постановою органу ДВС накладено штраф на відповідача за не вчинення дій по виконанню рішення суду.

Згідно ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення спричиняє відповідальність, встановлену законом.

Ч. 2, 4 ст. 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Таким чином, судове рішення може виконуватись відповідачем або добровільно, на підставі безпосередньо судового рішення, яке є підставою для його виконання, або в примусовому порядку органами виконавчої служби.

Таким чином, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду по справі № 344/5707/19, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи та є підставою для його виконання.

Відповідно до ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм убачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Дана норма КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставою для її застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача. У зв`язку з цим, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу щодо відповідача - суб`єкта владних повноважень, а невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Апеляційний суд зазначає, що законодавцем передбачена можливість установлення судового контролю вже після ухвалення рішення у справі, оскільки підставою є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, а тому твердження відповідача що судовий контроль можна встановити лише одночасно з винесенням рішення не заслуговує на увагу, оскільки позивач не може передбачити на майбутнє, що судове рішення не буде виконано.

При цьому, суд враховує, що з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду по справі № 800/592/17 встановлення судового контролю може здійснюватися й після завершення розгляду справи.

Водночас, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.

Відповідно до загального правила, встановленого ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках - на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються спеціальним законом.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява №40450/04), яке набуло статусу остаточного 15.01.2010 року, констатовано систематичне невиконання в Україні рішень національних судів. З огляду на суть порушення суд зобов`язав державу, зокрема, невідкладно запровадити ефективний засіб юридичного захисту (або комплекс таких засобів), який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішення національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини.

У рішенні від 07.05.2002 року у справі "Бурдов проти Росії" Європейський суд з прав людини визначив, що у контексті ст. 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 року у справі «Півень проти України» судом вказано, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Крім того, у рішенні від 17.05.2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані ст. 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

Отже, згідно судової практики Європейського суду з прав людини, зазначеної вище, право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Судом встановлено, що станом на час подання заяви про встановлення судового контролю рішення суду не виконано та доказів протилежного відповідач не надав.

З огляду на встановлені обставини, враховуючи невиконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку за необхідне встановити судовий контроль та зобов`язати відповідача у місячний строк подати звіт про виконання рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі № 344/5707/19.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,370,372,382 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 344/5707/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 11 квітня 2022 року.