Справа № 608/1335/17
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року

м. Київ

справа №608/1335/17

адміністративне провадження № К/9901/4089/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Кравчук В.М., Єзеров А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 (судді - Гінда О.М., Качмара В.Я., Ніколін В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання протиправною відмови у виплаті пенсії та зобов`язання вчинити дії, встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

-визнати протиправною відмову відповідача у виплаті йому пенсії за віком, призначеної 23.02.2012 відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при наявності повного стажу;

-зобов`язати відповідача провести виплату такої пенсії з 01.04.2015.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИН СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 24.02.2012 позивач перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком, згідно Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Після призначення пенсії позивач продовжував працювати на посаді судді Заліщинського районного суду Тернопільської області.

З 01.04.2015 виплату позивачу призначеної пенсії було припинено.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про відновлення виплати пенсії.

Листом від 22.08.2017 №2477/04 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав щодо відновлення виплати йому пенсії, посилаючись на положення Законів №213-VІІІ, №911-VІІІ та №1776-VІІІ, відповідно до яких виплата пенсій особам, в період їх роботи на відповідних посадах, не здійснюється.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо зупинення виплати пенсії та відмови у поновленні її виплати, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що дії відповідача щодо припинення йому виплати пенсії з 01.04.2015 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» є протиправними та такими, що порушують його конституційне право на отримання відповідного грошового утримання.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 15.09.2017 позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у виплаті ОСОБА_1 пенсії, призначеної 23.02.2012 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та Закону України «Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за віком при повному стажі з 01.06.2015.

Зобов`язано Чортківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області провести ОСОБА_1 з 01.06.2015 виплату призначеної 23.02.2012 відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії за віком при повному стажі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 15.09.2017 скасовано та прийнято нову, якою позовні вимог за період з 01.04.2015 по 27.02.2017 включно - залишено без розгляду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає йому права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з чим з 01 червня 2015 року перешкод для виплати позивачу пенсії відсутні, а тому з вказаної дати виплата пенсії підлягає відновленню.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову, апеляційний суд виходив з того, що з 01.06.2015 по 31.12.2015, а також у період з 08.06.2016 (дня ухвалення рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 (справа №1-8/2016) по 31.12.2016 позивач мав право на поновлення виплати пенсії. Водночас, враховуючи дату звернення позивача до суду - 28.08.2017, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, у зв`язку з чим позовні вимог за період з 01.04.2015 по 27.02.2017 підлягають залишенню без розгляду.

Вирішуючи позовні вимоги за період з 28.02.2017 апеляційний суд виходив з того, що Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, було продовжено тимчасовий порядок обмеження виплати пенсій працюючим пенсіонерам з 01.01.2017 по 31.12.2017. Враховуючи, що норми Закону №1774-VIII неконституційними не визнавались, апеляційний суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог за період з 28.02.2017.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В обгрунтування касаційної скарги позивач посилається на те, що пенсія за віком, є соціальною гарантією, встановленою Конституцією України, звуження чи скасування якої не можуть допускатися, на чому неодноразово наголошував Конституційний Суд України, а тому ухвалюючи рішення про припинення виплати йому пенсії відповідач протиправно позбавив його, як працюючого пенсіонера, права на отримання заробленої пенсії.

Також посилався на те, що відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, а тому висновки судів попередніх інстанцій щодо пропуску ним строку звернення до суду є помилковими.

ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання застосування норм права у подібних правовідносинах, Верховний Суд України у постанові від 24.05.2016 (справа №333/6710/15-а) дійшов наступних висновків:

"1 квітня 2015 року набрав чинності Закон №213-VIIІ, яким внесено зміни до статті 47 Закону №1058-IV та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами від 17 листопада 1992 року №2790-ХІІ "Про статус народного депутата України", №889-VII, від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру", № 2453-VI, пенсії, призначені відповідно до Закону №1058-IV, не виплачуються.

Пунктом п`ятим Прикінцевих положень Закону №213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки Закон №213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону №2453-VI.

Таким чином, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом №2453-VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону №1058-IV."

В подальшому зазначений підхід підтримано Верховним Судом, зокрема у постановах від 26.07.2018 (справа №349/1415/16-а), від 02.10.2018 (справа №136/61/17), від 24.09.2019 (справа №456/3791/16-а), від 30.01.2020 у справі №155/1940/16-а, від 29.04.2020 (справа №490/9535/16-а).

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи та зазначені висновки Верховного Суду України, колегія суддів погоджується з висновками судів щодо наявності у позивача права на поновлення виплати пенсії, починаючи з 01.06.2015 по 31.12.2015.

Вирішуючи питання про наявність у позивача права на отримання пенсії за віком починаючи з 1 січня 2016 року по дату постановлення рішення суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначає наступне.

З 01.01.2016 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. №911-VIII (далі - Закон №911-VIII), яким внесено зміни до ч. 1 ст. 47 Закону №1058-IV, абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: «Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

З 01.01.2017 редакція ст. 47 Закону №1058-IV була чинна зі змінами внесеними Законом №1774-VIII, відповідно до якої, тимчасово по 31 грудня 2017 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Станом на час виникнення спірних правовідносин, вказані норми законів не скасовані та не визнані у встановленому порядку такими, що не відповідають Конституції України, а тому підлягали застосуванню відповідними суб`єктами, в тому числі і відповідачем.

Отже, з 01.01.2016 по 31.12.2017 у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом №2453-VI, призначені таким особам пенсії не виплачуються.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що після призначення пенсії за віком у 2012 році позивач продовжував працювати на посаді судді Заліщинського районного суду Тернопільської області.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності у позивача права на поновлення виплати призначеної йому пенсії з 01.06.2015 по 31.12.2015. Водночас, враховуючи дату звернення позивача до суду - 28.08.2017, апеляційний суд дійшов вірного висновку що позовні вимоги за період з 01.06.2015 по 27.02.2017 підлягають залишенню без розгляду.

Водночас, висновки суду апеляційної інстанції щодо наявності у позивача права на поновлення виплати пенсії за період з 08.06.2016 по 31.12.2016, є безпідставними, оскільки враховуючи, що у вказаний період позивач продовжував перебувати на посаді судді, припинивши виплату позивачу пенсії у зазначений період, відповідач діяв правомірно, оскільки таке зупинення відбулось на виконання Закону №911-VIII, а в подальшому - Закону №1774-VIII.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26.06.2018 у справі №607/592/17, від 18.10.2018 у справі №201/6474/17, від 14.11.2018 у справі №703/220/17, від 31.01.2020 у справі №607/3564/17.

Посилання апеляційного суду в обгрунтування свого рішення, а також позивача в обгрунтування касаційної скарги, на рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) є безпідставним, оскільки зазначеним рішенням були визнані неконституційними положення статті 141 «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, зокрема, щодо обмеження та припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, тоді, як позивачу у цій справі було призначено пенсію за віком відповідно до положень Закону №1058-ІV та Закону №796-XII, які не були предметом розгляду Конституційного Суду України та відповідно є чинними.

Також безпідставним є посилання позивача на положення ч. 2 ст. 46 Закону №1058-ІV, оскільки за змістом наведених норм, строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій. В спірних же правовідносинах докази нарахування пенсійним органом позивачу суми пенсії у спірний період відсутні.

Такий висновок щодо застосування статті 46 Закону №1058-IV у подібних правовідносинах міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №758/2471/17, від 29.04.2020 у справі №490/9535/16-а та постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19.

За правилами ч. 1, 4 статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід змінити в частині її мотивів, а в решті - залишити без змін.

Керуючись статтями 345, 351, 355, 356, 359 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

О.П. Стародуб

В.М. Кравчук

А.А. Єзеров