Справа № 460/2197/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/2197/21 пров. № А/857/3403/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Гудима Н.С.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 24 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила: визнати неправомірними дії щодо відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій; зобов`язати зарахувати до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи в Костопільській філії Рівненського медичного училища (відокремлений підрозділ «Костопільський медичний коледж» КЗВО «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради) на посаді методиста з 21 вересня 1998 року по травень 2019 року; зобов`язати нарахувати і виплатити грошову допомогу у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з вересня 1998 року по даний час працює методистом в Костопільській філії Рівненського медичного училища (відокремлений підрозділ «Костопільський медичний коледж» КЗВО «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради). Вказує, що оскільки має стаж роботи, що дає право на призначення пенсії як працівнику освіти, у лютому 2021 року після виходу на пенсію звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення їй грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій. Однак, відповідач листом від 02 березня 2021 року відмовив їй у призначенні такої допомоги, у зв`язку з недостатністю необхідного стажу. Вважає, вказану відмову відповідача протиправною та такою, що суперечить фактичним обставинам справи та чинному законодавству.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день призначення пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області зарахувати до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи ОСОБА_1 в Костопільській філії Рівненського медичного училища (відокремлений підрозділ «Костопільський медичний коледж» КЗВО «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради) на посаді методиста з 21.09.1998 по травень 2019 року та нарахувати і виплатити їй грошову допомогу у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, працювала на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а загальний педагогічний стаж її роботи на час призначення пенсії за віком складає понад 30 років, то позивач має право на нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що позивачу призначено пенсію з 30 квітня 2019 року, а з позовом до суду вона звернулась у березні 2021 року, що свідчить про пропуск строку звернення до суду. Стаж позивача складає 14 років 21 день, оскільки посада методиста медичного училища, яку займала позивач з 21 вересня 1998 року, не передбачена Переліком № 909, а тому підстави для зарахування вказаного періоду роботи на зазначеній посаді до стажу, який дає право на виплату грошової допомоги відсутні.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, посаду методиста віднесено до посад педагогічних працівників. Вказує, що дізналась про порушення свого права на виплату їй одноразової грошової допомоги листа з відповідача від 02 березня 2021 року позивач, і тому з цієї дати необхідно відраховувати перебіг шестимісячного строку звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін(у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, в лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про нарахування та виплату їй грошової допомоги при призначенні пенсії за віком у розмірі 10 місячних пенсій.

Листом від 02 березня 2021 року у відповідь на вказане звернення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило позивачу, що оскільки посада методиста не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, то підстави для зарахування періоду роботи на зазначеній посаді до стажу, який дає право на виплату грошової допомоги, відсутні. Зазначило, що враховуючи записи трудової книжки позивача, страховий стаж останньої, який дає право на виплату грошової допомоги, становить 14 років 21 день. Отже, підстав для виплати ОСОБА_1 грошової допомоги немає, оскільки не виконується вимога щодо наявності 30 років (у жінок) стажу, який дає право на призначення такої грошової допомоги (а.с.8).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років.

Згідно із п. 7-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191, (далі - Порядок № 1191) передбачено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» і «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Відповідно до п. 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З огляду на вказані норми, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі № 466/5637/17.

Згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 , остання в період з 15 серпня 1984 року по 14 серпня 1987 року працювала на посаді вчителя Костопільської середньої школи, з 28 серпня 1987 року по 20 вересня 1998 року - викладача Костопільського медичного училища Костопільської філії Рівненського медичного училища та з 21 вересня 1998 року по даний час - на посаді методиста Костопільської філії Рівненського медичного училища (а.с.14-18).

Також, вищевказане підтверджується довідками Відділу освіти Костопільської районної державної адміністрації Рівненської області від 16 грудня 2020 року та Відокремленого підрозділу «Костопільський медичний коледж» КЗВО «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради від 15 грудня 2020 року (а.с.9, 10).

Однак, листом від 02 березня 2021 року № 1153-695/Т-02/8-1700/21 відповідач відмовив позивачу у зарахуванні періоду її роботи з 21 вересня 1998 року у Костопільській філії Рівненського медичного училища до стажу, який дає право на виплату грошової допомоги, оскільки посада методиста не значиться у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (далі - Перелік № 909) до посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено у Вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах - директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про вищу освіту» в Україні діють заклади вищої освіти таких типів: 1) університет, 2) академія, інститут, 3) коледж.

Коледж - заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність. Коледж також має право відповідно до ліцензії (ліцензій) забезпечувати здобуття профільної середньої, професійної (професійно-технічної) та/або фахової передвищої освіти.

Згідно із ст. 53 Закону України «Про вищу освіту» педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у вищих навчальних закладах провадять навчальну, методичну та організаційну діяльність.

Статтею 55 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що повний перелік посад науково-педагогічних і педагогічних працівників вищих навчальних закладів установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, посаду методиста віднесено до посад педагогічних працівників. Вказана постанова прийнята на виконання Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно з яким право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Виплата грошової допомоги здійснюється, зокрема, за умови, що особа працювала на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, за наявності відповідного страхового стажу на таких посадах.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» до закладів професійної (професійно-технічної) освіти, зокрема, належать професійно-технічне училище відповідного профілю; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю.

Статтею 45 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» передбачено, що до педагогічних працівників закладів професійної (професійно-технічної) освіти та установ професійної (професійно-технічної) освіти належать викладачі, педагоги професійного навчання, вихователі, майстри виробничого навчання, старші майстри, старші майстри виробничого навчання, інструктори виробничого навчання, асистенти викладача, асистенти майстра виробничого навчання, методисти, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники фізичного виховання, керівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, науково-методичних та навчально-методичних установ, їх заступники та інші працівники, діяльність яких пов`язана з організацією і забезпеченням навчально-виховного процесу.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» права, обов`язки та соціальні гарантії педагогічних працівників визначаються Законом України «Про освіту» та іншими нормативно-правовими актами.

Держава забезпечує педагогічним працівникам закладів професійної (професійно-технічної) освіти та установ професійної (професійно-технічної) освіти пенсію за вислугу років за наявності стажу безперервної педагогічної роботи не менше ніж 25 років.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Згідно із п. 3.4 рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначено, що останній неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка була ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що враховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення педагогічних працівників закладів професійної (професійно-технічної) освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років.

З огляду на викладене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що педагогічний працівник (в тому числі, методист) закладів професійної (професійно-технічної) освіти є працівником освіти, а тому стаж роботи ОСОБА_1 в Костопільській філії Рівненського медичного училища (відокремлений підрозділ «Костопільський медичний коледж» КЗВО «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради) на посаді методиста з 21 вересня 1998 року по травень 2019 року повинен зараховуватися до пільгового стажу у розумінні пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена Переліком № 909.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, працювала на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а загальний педагогічний стаж її роботи на час призначення пенсії за віком складає понад 30 років.

Відтак, позивач має право на нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 233/4308/17 та Верховного Суду, яка викладена у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 450/3061/16-а, від 22 травня 2018 року у справі № 308/5434/17 та від 20 грудня 2018 року у справі № 280/171/17.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропущення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У справі, що розглядається, позивач звернулася до суду з позовом у зв`язку із тим, що пенсійний орган відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги, а отже, ця сума не нарахована і є спірна.

Визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на звернення особи про перерахунок пенсії.

З матеріалів справи слідує, що позивач 04 лютого 2021 року звернулась до відповідача із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги при призначенні пенсії за віком.

Листом від 02 березня 2021 року № 1153-695/Т-02/8-1700/21 відповідач повідомив позивача, що підстав для виплати грошової допомоги не має.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що саме з листа відповідача від 02 березня 2021 року позивач дізнався про порушення свого права на виплату їй одноразової грошової допомоги і тому з цієї дати необхідно відраховувати перебіг шестимісячного строку звернення до суду.

Відтак, колегія суддів вважає, що звернувшись до суду із позовом 25 березня 2021 року, позивач не пропустив строк звернення до суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, не зарахувавши до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи позивача в Костопільській філії Рівненського медичного училища (відокремлений підрозділ «Костопільський медичний коледж» КЗВО «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради) на посаді методиста з 21 вересня 1998 року по травень 2019 року та у зв`язку з цим відмовляючи в нарахуванні і виплаті грошової допомоги у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, а отже протиправно.

Також, для належного способу захисту порушеного права позивача суд першої інстанції вірно зобов`язав ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи ОСОБА_1 в Костопільській філії Рівненського медичного училища (відокремлений підрозділ «Костопільський медичний коледж» КЗВО «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради) на посаді методиста з 21 вересня 1998 року по травень 2019 року та нарахувати і виплатити їй грошову допомогу у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі № 460/2197/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 11 квітня 2022 року.