Справа № 380/4795/22
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4795/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Стригіна Ольга Олександрівна в інтересах ОСОБА_2 звернулася з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 ;

- зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду Луганської області від 13.01.2012 року ОСОБА_1 призначено опікуном недієздатного ОСОБА_2 . Зазначила, що батько ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та станом на день смерті мав страховий стаж, який був необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності. У зв`язку із цим, позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії ОСОБА_2 як непрацездатному члену сім`ї померлого годувальника. Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 22.11.2021 року №57 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника з підстав відсутності необхідного страхового стажу (11 років). Втім, позивач з такими аргументами відповідача не погоджується та вказала, що загальний (страховий) стаж ОСОБА_4 становить 14 років 00 місяців 18 днів, підтвердженням чого є трудова книжка серії НОМЕР_1 , яка, в силу приписів ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», являється основним документом, що підтверджує стаж роботи. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернулася до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 09.03.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Копію вказаної ухвали вручено відповідачу 15.03.2022 року, однак станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. А, відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Луганськ. Його батьками, згідно записів у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 , записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №848280 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства (перша підгрупа «А»).

Рішенням Жовтневого районного суду Луганської області від 16.04.2010 року ОСОБА_2 визнано недієздатним.

Рішенням Жовтневого районного суду Луганської області від 13.01.2012 року у справі №2-0-121/12 ОСОБА_1 призначено опікуном ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 24.09.2021 року ОСОБА_4 помер.

17.11.2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії ОСОБА_2 як непрацездатному члену сім`ї померлого годувальника.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 22.11.2021 року №57 відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначена відмова мотивована відсутністю у померлого ОСОБА_4 необхідного страхового стажу (11 років). Відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний код, дублікат трудової книжки) загальний страховий стаж годувальника складає 03 роки 01 місяць 20 днів. Не враховано до стажу періоди роботи у зв`язку із безпідставним виправленням імені та дати народження на титульній сторінці трудової книжки, відсутністю довідок про періоди роботи.

Вважаючи рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника протиправним, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Таким чином, спірним у даній справі питанням є документальне підтвердження у межах ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхового стажу станом на дату смерті у померлого ОСОБА_4 та, як наслідок наявність, підстав для призначення пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 (дитині померлого ОСОБА_4 ) у відповідності до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058, іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Згідно з ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

За правилами ч.2 цієї ж статті, непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема: діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років.

Згідно із абз.1 ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. При цьому частиною другою та частиною четвертою цієї статті передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилами ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Абзацом 2 п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок №637), визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, законодавством України чітко встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Судом досліджено наявну в матеріалах справи трудову книжку ОСОБА_4 та встановлено, що остання містить відомості, які підтверджують наявність в останнього встановленого приписами ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхового стажу.

Тому суд не враховує доводи відповідача щодо відсутності довідок про періоди роботи.

Крім того, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідач послався також на наявність виправлень імені та дати народження на титульній сторінці трудової книжки ОСОБА_4 .

Проте суд не враховує вказані доводи відповідача, оскільки такі не впливають та не перешкоджають обрахунку стажу годувальника та, як наслідок, не можуть свідчити про відсутність у нього необхідного стажу.

Слід зазначити що відповідно до п.п.2.6, 2.8 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 року №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Отже, неправильні чи неточні записи відомостей про роботу можуть бути виправлені.

При цьому, суд враховує, що в Інструкції не вказано, що неправильні чи неточні записи відомостей про роботу у трудовій книжці є підставою для неврахування відповідних записів у трудовий стаж особи.

Відповідач, у разі виявлення неточностей чи неправильних записів, мав можливість надати позивачу необхідну допомогу у цьому, звернути увагу на такі записи.

Крім того, відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточність записів не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, чого в цій справі відповідачем зроблено не було.

Суд зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що викладені у спірному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 22.11.2021 року №57 висновки є необґрунтованими та невмотивованими, оскільки не спростовують наявність чи відсутність у годувальника необхідного стажу. А тому таке слід визнати протиправним та скасувати.

Втім, відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не повинен втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб`єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

Призначення та виплата пенсій, в силу вимог ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відноситься до виключних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав позивача та забезпечення реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 17.11.2021 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, при повторному розгляді заяви відповідачем в обов`язковому порядку повинні бути враховані висновки цього судового рішення, зокрема щодо підстав визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 22.11.2021 року №57.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Щодо судового збору, то питання щодо його розподілу суд не вирішує, оскільки позивач, відповідно до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від його сплати судового збору і такий нею не сплачувався.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії від 22.11.2021 року №57 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) в інтересах ОСОБА_2 від 17.11.2021 року про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням наданої у рішенні правової оцінки суду щодо підстав визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 22.11.2021 року №57.

У задоволенні решти позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_2 пенсію у зв`язку із втратою годувальника відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.