Справа № 420/292/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/292/22

Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

ухвала суду першої інстанції прийнята у

м. Одеса, 24 січня 2022 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Градовського Ю.М., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

06.01.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, про:

-визнання протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо не виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2020 року та до 05 травня 2021 року як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;

-зобов`язання Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплачених сум грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у сумі 6800,00 грн., до 05 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у сумі 7354,00 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.02.2022р. зазначену позовну заяву було залишено без руху та позивачу наданий десятиденний строк для усунення недоліків, шляхом приведення позовної заяви у відповідність до вимог ст. 160, 161 КАС України, зокрема, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску в частині позовних вимог за 2020 рік.

17.01.2022р. (вхід.№3268/22) від ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява про усунення недоліків, у якій позивач просив поновити йому строк звернення до суду з позовом у частині вимог про виплату щорічної одноразової допомоги до 05 травня 2020 року як учаснику бойових дій, оскільки про порушення своїх прав він дізнався лише у серпні 2021 року після ознайомлення з постановою Великої Палати ВС від 13.01.2021р. по справі №440/2722/20 та рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020р. №30р/2020. Таким чином, позивач вважає, що даний позов ним подано у межах встановленого ст. 122 КАС України строку.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24.01.2022р., позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо не виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2020 року як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; зобов`язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплачених сум грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у сумі 6800,00 грн., - повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24.01.2022р., та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що даний позов ним подано з дотриманням строку, встановленого ст.122 КАС України, адже про порушення своїх прав він дізнався лише у серпні 2021 року. Відтак, оскільки грошова допомога за 2020 рік була фактично виплачена, однак у меншому розмірі, про що позивачем до серпня 2021 року не знав, підстав для звернення до суду із зазначеними позовними вимогами в частині виплати грошової допомоги до 05 травня 2020 року в нього не було. Як далі у своїй скарзі наголошує апелянт, посилання суду першої інстанції на приписи ч. 4 ст. 17-1 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та те, що позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав є необґрунтованим, адже згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України. Виконання приписів законодавства відповідачем щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2020 року як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком є обов`язком відповідача, а не є його правом. У зв`язку з цим, дізнавшись про порушенням відповідачем прав позивача, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у встановлений процесуальним законом строк. Однак, суд першої інстанції зазначені обставини не врахував та проігнорував, що призвело до ухвалення необґрунтованої ухвали про повернення позовної заяви в частині вимог про виплату разової грошової допомоги до 05 травня 2020 року.

Судова колегія вважає, що у відповідності до ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення (в даному випадку - ухвали) в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо не виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2020 року як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; зобов`язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплачених сум грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у сумі 6800,00 грн., подано з пропуском встановленого законом строку звернення до суду, та у суду відсутні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а тому дійшов висновку, що позовну заяву у зазначеній вище частині слід повернути позивачу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому ст. 171 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, правовою підставою для залишення позовної заяви без руху є її невідповідність вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України, а неусунення таких недоліків -в свою чергу є підставою для повернення позову.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Як свідчать матеріали справи та встановлено апеляційним судом, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції виходив з того, що таку в частині позовних вимог за 2020 рік позивачем подано без дотримання вимог ст. 122 КАС України, а саме поза межами встановленого шестимісячного строку.

За вказаного, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.01.2022р. позивачу було встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом приведення позовної заяви у відповідність до вимог ст.ст. 160, 161 КАС України. Зокрема шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску в частині позовних вимог за 2020 рік.

На виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 11.01.2022р. позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду із позовними вимогами в частині за 2020 рік.

Однак, фактично, протягом встановленого судом строку, позивачем недоліків позовної заяви не усунуто.

У своїй апеляційній скарзі апелянтом наголошується на тому, що ним було зазначено у заяві від17.01.2022р.поважні на його думку підстави для поновлення строку подання даного позову, якими в тому числі обґрунтовано апеляційну скаргу, у зв`язку із чим судом першої інстанції повертаючи позовну заяву зроблено хибні висновки.

На думку колегії суддів таке твердження позивача (апелянта) є хибним, оскільки згідно із ч. 1 ст. 118 КАС України, процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Як встановлено ч.1, ч.2ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч. 3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені ст. 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З вищенаведених норм слідує, що строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відтак, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Згідно матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив,зокрема:

визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо не виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2020 року, як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;

зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплачених сум грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у сумі 6800,00 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що разова грошова допомога до 5 травня є щорічною виплатою та позивачу мало бути відомо про можливе порушення своїх прав внаслідок неотримання такої допомоги після спливу строку її виплати у відповідному році.

В силу вимог ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутись за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що перебіг строку звернення особи до суду з позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування щорічної разової допомоги в необхідному розмірі на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» слід обраховувати з 30 вересня відповідного поточного року.

Правові висновки суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд узгоджуються з правовими висновками Верховного суду, викладеними у постанові від 06.02.2018р. по справі № 607/7919/17.

З огляду на встановлені обставини, враховуючи наведені норми чинного законодавства, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно порушення позивачкою строку, встановленого ст. 122 КАС України. Для звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано не було взято до уваги доводи позивача, викладені у поданій 17.01.2022р. заяві про усунення недоліків позовної заяви(на які зокрема наголошується й у апеляційній скарзі), з приводу того, що про порушення прав він дізнався після ознайомлення в серпні 2021 року з постановою ВП ВС у зразковій справі № 440/2722/20 від 13.01.2021 та рішенням КСУ віл 27.02.2020 №3-р/2020, адже, як було зауважено вище, - 30 вересня відповідного року є встановленим законом кінцевим строком, до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

Суд першої інстанції цілком ґрунтовно звернув увагу на те, що одноразова грошова допомога до 5 травня є щорічною виплатою, тому позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав при її отриманні в розмірі, меншому ніж передбачено законом.

В свою чергу ознайомлення з висновками ВП ВС у зразковій справі № 440/2722/20 від 13.01.2021 та рішенням КСУ віл 27.02.2020 №3-р/2020, не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо непідтвердження жодними належними та допустимими доказами існування непереборних обставин, які перешкоджали позивачу звернутися з цим позовом до суду, в заяві про поновлення строку звернення позивач не таких зазначив та до суду не надав.

Будь-яких інших доводів в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом апелянтом не наводиться.

Як було вже було зазначено вище, частиною 1 статті 123 КАС України, суд зобов`язаний залишити позов без руху також у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Підставами ж для повернення позивачеві позовної заяви, згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, є неусунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав у даному випадку для повернення позовної заяви, оскільки позов ОСОБА_1 в частині вимог за 2020 рік подано з пропуском строку, встановленого статтею 122 КАС України, поважність пропуску якого позивачем не доведено, недоліки позовної заяви, які полягали у наданні доказів поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом у частині вимог за 2020 рік, не усунуто.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідност.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі №420/292/22 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Градовський Ю.М. Шеметенко Л.П.