Справа № 400/6092/21
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/6092/21
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Шляхтицького О.І. , Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.11.2021р. у справі №400/6092/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:
02.08.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні з військової служби стосовно невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей";

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей", у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що під час звільнення з військової служби Військовою частиною НОМЕР_1 безпідставно не виплачено йому, передбачену ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей", одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 з позовними вимогами не погоджувалась та вважала їх необґрунтованими з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву акцентуючи увагу суду першої інстанції, що на військовослужбовців, які проходять військову службу в Збройних Силах України та інших військових формуваннях, приписи КЗпП України не поширюються. Також, відповідач стверджував, що під час звільнення ОСОБА_1 погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків, а тому Військова частина НОМЕР_1 діяла на підстав, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Згідно із поданою ОСОБА_1 до суду першої інстанції відповіддю на відзив, позиція відповідача сформована з урахуванням приписів Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, які звужують існуючі права позивача. У зв`язку з чим, вказаний підзаконний нормативно-правовий акт до спірних правовідносин застосуванню не підляє, оскільки його приписи суперечать положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який має вищу юридичну силу.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 року у справі №400/6092/21 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбачену ч.2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей".

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей".

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказав на наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу в якій зазначено про неповне з`ясування окружним адміністративним судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим викладено прохання скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвали нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги Військовою частиною НОМЕР_1 не зазначено, у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, а зміст апеляційної скарги дублює зміст відзиву на позовну заяву (а.с.29-35, а.с.63-68).

Згідно із поданим ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції відзивом на апеляційну скаргу, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.11.2021р. у справі №400/6092/21 є законним та обгрунтованим, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції має бути залишене без змін.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що капітан ОСОБА_1 військову службу проходив у військовій частині НОМЕР_1 на посаді помічника керівника польотами групи управління польотами.

Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 01.06.2021р. №331 помічника керівника польотами групи управління польотами військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу».

З урахуванням наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2021р. №180 (по стройовій частині) ОСОБА_1 з 24.06.2021р. виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

У вказаному наказі від 24.06.2021р. №180 (по стройовій частині) зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах Укаїни становить: календарних - 09 років 10 місяців 23 дні, пільгова - 03 роки 00 місяців 26 днів.

За наслідками дослідження змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.06.2021р. №180 колегією суддів установлено, що одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 не виплачувалась.

Невиплата військовою частиною НОМЕР_1 позивачу - ОСОБА_1 вищеозначеного грошової допомоги при звільненні послугувала підставою для звернутися позивача за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, у системному зв`язку із законодавчими припсами, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно із частинами 1, 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічні за містом приписи міститять пункти 1, 2 розділу XXXII «Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260.

Вищенаведені законодавчі приписи свідчать про те, що виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення зі служби проводиться за наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше. При цьому, жодних обмежень щодо обчислення такої вислуги років військовослужбовця лише в календарних роках означеними положеннями не передбачено.

У даному випадку, поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». Водночас, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Отже, в частині другій статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» немає вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 24.11.2020р. у справі №822/3008/17.

Як установлено колегією суддів, на час звільнення загальна вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах становила 12 років 11 місяців 19 днів, що є цілком достатнім для випати йому одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Однак, за наслідками офіційного з`ясування фактичних обставин справи колегією суддів установлено, що війсковою частиною НОМЕР_1 під час звільнення ОСОБА_1 з військової служби одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплачено не було.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відтак, установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі твердження військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи відповідача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.11.2021р. у справі №400/6092/21 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Шляхтицький О.І. Крусян А.В.