Справа № 160/27701/21
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2022-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 позовну заяву було залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 17.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи; витребувано від відповідача відомості щодо: розміру середньомісячного та середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби позивача, розрахованого відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 08.02.1995 № 100; розміру сум, фактично нарахованих при проведенні розрахунку при звільненні позивача, із визначенням їх складових, розміру суми нарахованих та утриманих податків та зборів; розміру сум, невиплачених позивачеві при звільненні, тобто розмір недоплачених сум, відомості про їх виплату із зазначенням дати, розміру сплачених коштів та виду нарахувань, розміру суми нарахованих та утриманих податків та зборів.
02.02.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом надійшов відзив на позовну заяву з доданими до нього документами на виконання ухвали суду від 17.01.2022. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказує, що в канцелярії відділу охорони Української психіатричної лікарні зареєстрована заяву ОСОБА_1 від 03.08.2021, подану після звільнення, про виплату йому грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. Відомості про звернення позивача з рапортом про виплату такої грошової компенсації у відділі відсутні. У кошторисних призначеннях відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом на 2020-2021 роки відсутні цільові виплати компенсації за належні до видачі предмети речового майна звільненим зі служби. Відповідні кошти надійшли на поточні рахунки у грудні 2021 року. Відповідач здійснив повний розрахунок та виплатив грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 . Компенсація за неотримане речове майно не є складовою грошового забезпечення, право на її отримання виникає у разі звільнення зі служби, тому, на думку відповідача, положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку застосуванню не підлягають, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказом начальника відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом № 99 о/с-21 від 30.07.2021 був звільнений з Державної кримінально-виконавчої служби України 31.07.2021 з посади молодшого інспектора 2 категорії відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом за власним бажанням відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Наказом було визначено виплатити премію за липень 2021 року в розмірі 30 відсотків з урахуванням премії за роботу у нічний час. Вислуга років станом на день звільнення становить: у календарному обчисленні 20 років 04 місяці 22 дні; у пільговому обчисленні 39 років 03 місяці 11 днів. Вислуга років для виплати вихідної допомоги становить 20 років 04 місяці 22 дні. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 06.07.2021.
ОСОБА_1 звернувся до відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом із заявою від 03.08.2021 (зареєстрована у відділі 04.08.2021 за вх. № 309), у якій просив виплатити йому грошову компенсацію за належне для отримання речове майно.
Вважаючи, що відповідач здійснив фактичний розрахунок з позивачем виплатив грошову компенсацію за неотримане речове майно поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV (далі - Закон № 2713-IV), держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати (частина друга статті 23 Закону № 2713-IV).
На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України (частина п`ята статті 23 Закону № 2713-IV).
Згідно із статтею 24 Закону № 2713-IV фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.
Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, визначено Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 (далі - Порядок № 578).
Речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань (пункт 2 Порядку № 578).
Речове майно за цільовим призначенням є речовим майном поточного забезпечення, а за використанням поділяється на майно особистого користування та інвентарне майно (пункт 3 Порядку № 578).
Абзацом першим пункту 22 Порядку № 578 визначено, що особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи, підприємства дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію.
Абзацом другим пункту 22 Порядку № 578 встановлено, що грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.
Грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви (пункт 23 Порядку № 578).
Згідно із пунктом 27 Порядку № 578, в редакції на дату виникнення спірних правовідносин, під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.
Відповідно до пункту 60 Порядку № 578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.
У разі переміщення по службі або звільнення з неї речові атестати виписуються індивідуально на кожну особу, що вибуває, у двох примірниках, з яких перший видається під підпис особі, а другий залишається в органі чи установі, на підприємстві та додається до арматурної картки (пункт 61 Порядку № 578).
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, із посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, зазначив, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
У цій постанові Верховний Суд дійшов висновку, що компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України та застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.
В той же час судова палата зауважила, що умовою для виникнення обов`язку виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.
Аналогічні правові висновки здійснені Верховним Судом у постанові від 27.01.2021 у справі № 340/680/20.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України з посади молодшого інспектора 2 категорії відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом 31.07.2021. Із заявою від 03.08.2021 про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 звернувся до відповідача після звільнення. Натомість, позивачем не надано суду доказів подання рапорту щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження служби до його звільнення. Як зазначено у відзиві відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом, відомості про звернення позивача з рапортом про виплату такої грошової компенсації у відділі відсутні.
На підставі заяви ОСОБА_1 про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, поданої ним після звільнення, відповідачем 23.12.2021 було виплачено позивачу таку грошову компенсацію.
Таким чином, у зв`язку з неподанням ОСОБА_1 до відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом заяви щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження служби, у відповідача не виникло правових підстав для виплати такої компенсації під час звільнення позивача.
Суд зауважує, що з огляду за відсутність у відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом правових підстав щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу під час звільнення, через відсутність відповідного рапорту (заяви) позивача, поданих під час проходження служби, відповідальність для відповідача, передбачена приписами статті 117 КЗпП України, не настає.
Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем під час проходження служби не було подано відповідний рапорт або заяву про отримання грошової компенсації за неотримане речове майно.
Відповідно до ст. 139 КАС України у зв`язку з відмовою у задоволенні вимог позивача, розподіл понесених ним витрат зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви в сумі 908,00 грн не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Відділ охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом, місцезнаходження: 49006, м. Дніпро, вул. Надії Алексеєнко, буд. 84, .

Повний текст рішення складено 04.04.2022.

Суддя В.В. Рянська