Справа № 160/20411/21
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
28.10.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови їй у нарахуванні та виплаті пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , роботи з 01.09.1976 року по 20.07.1977 року - навчання у технічному училищу № 9; з 10.03.1989 року по 03.12.1990 року кооператив ТОН; з 16.12.1996 року по 01.03.1997 року - кафе Nadine MO Славутич; з 07.04.2000 року по 10.01.2005 року - ООО Бенфілд ЛТД, з 16.11.2005 року по 31.10.2006 року перебування на обліку в Ленінському районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська як безробітня - до загального страхового стажу та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з дня звернення до Пенсійного фонду України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу протиправно відмовлено в зарахуванні періодів: з 01.09.1976 року по 20.07.1977 року - навчання у технічному училищу № 9; з 10.03.1989 року по 03.12.1990 року кооператив ТОН; з 16.12.1996 року по 01.03.1997 року - кафе Nadine MO Славутич; з 07.04.2000року по 10.01.2005 року - ООО Бенфілд ЛТД, з 16.11.2005 року по 31.10.2006 року перебування на обліку в Ленінському районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська як безробіття - до загального страхового стажу та призначенні пенсії за віком, у зв`язку із чим вона звернулась до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 року позовну заяву залишено без руху, та встановлено позивачу строк - 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення її недоліків.
23.11.2021 року відповідач подав відзив на позов, у якому зазначає, що до загального стажу не зараховано наступні періоди роботи: з 10.03.1989 по 03.12.1990 роки, оскільки печатка при звільненні не читається, таким чином неможливо визначити де позивач працювала та звідки була звільнена, що порушує вимоги пункту 4.1 Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників № 162 від 20.06.1974; з 16.12.1996 по 01.03.1997 роки, оскільки запис про звільнення завірено печаткою у якій відсутній код ЄДРПОУ, що суперечить вимогам Постанови №118 від 22.01.1996; з 16.11.2005 по 31.10.2006 період отримання виплати допомоги по безробіттю, оскільки відсутні номер та дата наказів на підставі яких внесені записи до трудової книжки, що порушує вимоги пункту 2.27 Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993; з 07.04.2000 по 10.01.2005 період роботи в ООО Бенфилд ЛТД, оскільки при звільненні відсутній номер наказу на підставі якого зроблено запис та за цей період відсутні дані у системі персоніфікованого обліку. Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Також не враховано періоди навчання з 01.09.1975 по 31.01.1976 та з 01.09.1976 по 20.07.1977, оскільки не надано свідоцтво про шлюб, таким чином не прослідковується зв`язок між прізвищем ОСОБА_2 зазначеним у атестаті та свідоцтві, та прізвищем, згідно паспорта - ОСОБА_3 . Для зарахування цього періоду, у подальшому необхідно буде надати уточнювальну довідку з місця навчання, в якій повинно бути зазначено: прізвище, ім`я та по батькові повністю; дата народження; період навчання; форма навчання; накази про зарахування та відрахування; при необхідності перейменування або реорганізація даної установи. Розглянувши всі надані документи та враховуючи дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний страховий стаж становить 20 років та 19 днів (стаж зараховано по 30.06.2012). Тому, на час розгляду заяви про призначення пенсії, не було можливості призначити пенсію за віком відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, так як у позивача відсутній необхідний страховий стаж - 26 років.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.12.2020 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За таких обставин, в призначені пенсії за віком відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.
Вважаючи відмову у призначенні пенсії за віком та зарахуванні зазначених періодів до страхового стажу протиправною, позивач звернулася до адміністративного суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано нормами Конституції України, Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Закону України "Про пенсійне забезпечення".
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян врегульовано Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України №1058).
Статтею 26 Закону України №1058 встановлено умови призначення пенсії за віком.
Так, відповідно частини 1 цієї статті, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Абзацом 1 частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон 1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На момент заповнення трудової книжки позивача вперше порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974р. №162 (далі - Інструкція №162).
Відповідно до п. 2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Стягнення до трудової книжки не заносяться.
Згідно з п. 2.3. Інструкції №162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктом 2.13 Інструкції №162 визначено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" у вигляді заголовка, пишеться повне найменування підприємства.
Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.
У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.
Відповідно пункту 2.26, запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 дата звільнення; в графі 3 причина звільнення; в графі 4 вказується на підставі чого внесено запис наказ (розпорядження), його дата та номер.
Згідно з п. 4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З 29.07.1993р. порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 (далі Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.
Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 4.1 Інструкції №58 встановлено вимоги аналогічні зазначеним в Інструкції №162, відповідно яких у разі звільнення працівника всі записи про роботу і
нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, відповідно вимог Інструкцій №162 та №58, які були чинними під час заповнення записів про спірні періоди роботи позивача, обов`язковим при звільненні було засвідчення запису про звільнення підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
Відповідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 встановлено наступну працю позивача в спірні періоди, а саме:
запис №11 від 10.03.1989 року прийнята на посаду швеї в Кооператив «ТОН» на підставі протоколу №3 від 17.03.1989 року;
запис №12 від 03.12.1990 року звільнена за власним бажанням на підставі протоколу №12 від 03.12.1990 року;
запис №17 від 16.12.1996 року прийнята на посаду помічника повара в кафе Nadine MO Славутич на підставі наказу № 39 від 16.12.1996 року;
запис №18 від 01.03.1997 року - звільнена за власним бажанням на підставі наказу № 9 від 01.03.1997 року;
запис №23 від 07.04.2000 року - прийнята на посаду повара в ТОВ Бенфілд ЛТД на підставі наказу № 67 від 07.04.2000 року;
запис №24 від 10.01.2005 року звільнена за власним бажанням на підставі наказу від 10.01.2005 року;
записи №27 та №28 з 16.11.2005 року по 31.10.2006 року - перебувала на обліку в Ленінському районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська та отримувала допомогу по безробіттю.
З дослідженої судом копії трудової книжки позивача судом встановлено, що запис №12 від 03.12.1990 року відповідно якого позивач звільнена за власним бажанням на підставі протоколу №12 від 03.12.1990 року з Кооперативу «ТОН» скріплено печаткою з якої неможливо встановити її зміст.
Також, запис №24 від 10.01.2005 року, відповідно якого позивач звільнена за власним бажанням 10.01.2005 року з ТОВ Бенфілд ЛТД не містить номеру наказу про звільнення.
Судом також встановлено відсутність в записах №27 та №28 від 16.11.2005 року та 31.10.2006 року, відповідно яких позивач перебувала на обліку в Ленінському районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська та отримувала допомогу по безробіттю, номерів та дат наказів, на підставі яких внесено відповідні записи до трудової книжки.
Встановлені обставини дають суду підстави для висновку, що відповідачем правомірно не зараховано до страхового стажу позивача періоди її праці в Кооперативі «ТОН» з 10.03.1989 року по 03.12.1990 року, в ТОВ «Бенфілд ЛТД» з 07.04.2000 року по 10.01.2005 року та з 16.11.2005 року до 31.10.2006 року перебування на обліку в Ленінському районному центрі зайнятості м. Дніпропетровськ, оскільки скріплення запису про звільнення печаткою з якої неможливо встановити її зміст та належність до конкретної юридичної особи та відсутність номерів наказів про призначення та звільнення свідчать про відсутність в трудовій книжці позивача необхідних записів та передбачають необхідність надання позивачем додаткових документів, які містять відомості про спірні періоди її роботи.
Позивачем при поданні заяви про призначення пенсії та в подальшому не було надано жодного документу, який би підтверджував її стаж роботи у зазначені періоди.
При цьому суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації підприємства і це не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист, однак коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу мають бути надані додаткові документи, передбачені Порядком №637.
Враховуючи наведене, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області правомірно не зараховано до стажу роботи позивача періоди її праці в Кооперативі «ТОН» з 10.03.1989 року по 03.12.1990 року та в ТОВ «Бенфілд ЛТД» з 07.04.2000 року по 10.01.2005 року, з 16.11.2005 року до 31.10.2006 року перебування на обліку в Ленінському районному центрі зайнятості м. Дніпропетровськ, у суду відсутні підстави для зобов`язання здійснити таке зарахування відповідача в судовому порядку.
При цьому, судом не приймається надана позивачем довідка №2915 від 13.08.2021 року Дніпропетровського міського центу зайнятості, якою підтверджено перебування позивача на обліку в Ленінському районному центі зайнятості м. Дніпропетровськ як безробітної та надано дані наказів про призначення та припинення допомоги по безробіттю, оскільки така довідка була отримана позивачем після відмови пенсійного органу, не була надана та не була ним досліджена при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії та зарахуванні даного періоду до страхового стажу, а надана виключно суду разом з позовною заявою.
Що стосується періоду роботи позивача з 16.12.1996 року по 01.03.1997 року в кафе Nadine MO Славутич, який не було зараховано до страхового стажу позивача у зв`язку з відсутністю на печатці підприємства коду ЄДРПОУ, суд вважає його таким що підлягає зарахуванню, оскільки обов`язок з виготовлення печаток та дотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України №118 від 22.01.1996 року «Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України» лежить на роботодавцеві. В свою чергу, працівник не має впливу на дотримання роботодавцем вимог чинного законодавства та не може нести негативні наслідки недотримання таких вимог, зокрема і щодо своєчасної реєстрації в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та виготовленні нових печаток з зазначенням на них коду ЄДРПОУ.
Щодо вимоги про зарахування періоду з 01.09.1976 року по 20.07.1977 року навчання у технічному училищу № 9 до страхового стажу, суд зазначає наступне.
Статтею 38 Закону України Про професійно-технічну освіту № 103/98-ВР від 10.02.1998 передбачено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
В даному випадку, судом встановлено, що позивачем до заяви про призначення пенсії було надано виключно атестат №1086 від 20.07.1977 року на ім`я ОСОБА_4 про те, що вона вступила в 1976 році до Технічного училища №9 міста Дніпропетровська та в 1977 році його закінчила.
Оскільки будь-яких інших документів, які б підтверджували зміну прізвища позивача з ОСОБА_5 на ОСОБА_3 , дати зарахування та відрахування з навчання, його форма та іншу обов`язкову інформацію, позивачем до пенсійного органу надано не було, суд погоджується з висновком відповідача про неможливість зарахування до стажу роботи позивача періоди її навчання в технічному училищі.
Судом не приймається надана позивачем довідка від 06.09.2021 року № 251/д Державного закладу професійної (Професійно-технічної) освіти "Вище професійне училище № 55 м. Дніпро", якою повідомлено про відсутність можливості підтвердити навчання у темничному училищі № 9 з 01.09.1976 р. по 20.07.177 р. позивачки, у зв`язку із втратою документації та зазначено, що у 1984 році технічне училище № 9 реорганізовано в середнє професійно-технічне училище № 55 згідно із наказом Дніпропетровського обласного управління ПТО від 27.08.1984 році № 557, оскільки така довідка була отримана позивачем після відмови пенсійного органу, не була надана та не була ним досліджена при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії та зарахуванні даного періоду до страхового стажу, а надана виключно суду разом з позовною заявою.
Враховуючи зазначене, суд погоджується з доводами відповідача щодо неможливості зарахування до страхового стажу позивача період її навчання в технічному училищі та приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій в цій частині та зобов`язання зарахувати даний період до страхового стажу позивача.
Щодо вимоги про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком суд зазначає наступне.
В даному випадку, позивачка 03.12.2020 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з відповідною заявою, для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно з пунктом 1.7 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України за № 22-1 від 25 листопада 2005, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Так, з наданої відповідачем пенсійної справи вбачається, що в розписці повідомленні до заяви про призначення пенсії від 03.12.2020 року наявний запис про перелік документів яких недостатньо для призначення пенсії та які необхідно надати до 02.03.2021 року, а саме свідоцтво про шлюб та за заяву про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк).
В той же час, доказів надання в зазначений строк недостатніх документів матеріали справи не містять.
Також, з позовної заяви та матеріалів справи слідує, що після отримання довідок Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти "Вище професійне училище № 55 м. Дніпро" від 06.09.2021 № 251/Д, Дніпровського міського центру зайнятості від 13.08.2021 року № 2915, довідки №2915 від 13.08.2021 року Дніпропетровського міського центу зайнятості, якою підтверджено перебування позивача на обліку в Ленінському районному центі зайнятості м. Дніпропетровськ, позивачка до пенсійного органу не зверталась та зазначені довідки не надавала.
Окрім цього, за змістом положень пунктів 4.1, 4.3, 4.7, 4.10 Порядку 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. При прийманні документів щодо виплати пенсії орган, що призначає пенсії, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, знімає копії з відповідних документів. Не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.
Аналіз вказаних нормативних актів свідчить про те, що за результатами розгляду заяви про призначення пенсії та доданих до неї документів пенсійний орган повинен ухвалити рішення про призначення пенсії чи про відмову у призначенні пенсії.
Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідач рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 не приймав.
З урахуванням встановленого судом порушення відповідачем вимог чинного законодавства, зокрема, в частині неприйняття рішення про відмову у призначенні пенсії, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначення пенсії за віком.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити позивачу пенсію, суд зазначає наступне.
Згідно положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Крім того у даному спорі суд не обраховує страховий стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію, оскільки в межах розгляду даної адміністративної справи судом не досліджувалось питання наявності у позивача необхідного стажу, а обов`язковою передумовою призначення пенсії за віком є наявність визначеного законом страхового стажу роботи.
Підсумовуючи викладене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 03.12.2020 року, з урахуванням зарахованих до страхового стажу періодів роботи.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 454 грн.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначення пенсії за віком.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 періоду з 16.12.1996 року по 01.03.1997 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи період з 16.12.1996 року по 01.03.1997 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 03.12.2020 року, з урахуванням зарахованих до стажу періодів.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454, 00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська