Справа № 308/3345/22
Суддя: Шепетко І. О.
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3345/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря судових засідань Киніва О.В.,

представника позивача Лучинця О.В.,

представника відповідача Радь О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області серії ПН ЗМК №001004 від 23.02.2022 про накладення адміністративного стягнення, винесену відносно громадянина Нігерії ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 КУпАП.

Постановою серії ПН ЗМК №001004 від 23.02.2022 на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн. Як випливає з постанови, 23.02.2022 о 10-00 по АДРЕСА_1 виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_1 , який проживав з порушенням правил перебування, а саме громадянину Нігерії ОСОБА_1 рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №260/1439/21 відмовлено у визнанні біженцем та ухвалою Верховного Суду у справі №260/1439/21 від 08.02.2022 - відмовлено у відкритті касаційного провадження щодо визнання вищевказаної особи у визнанні біженцем. Так громадянин Нігерії ОСОБА_1 не покинув територію України у встановлений законодавством строк та порушив правила перебування/проживання на території України.

Позивач вважає, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки в Україні він знаходився на законних підставах згідно довідки про звернення за захистом в Україні №010895 від 02.09.2021, виданої ГУ ДМС України в Закарпатській області, а відтак обставини, які викладені у вищенаведеній постанові не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст, 203 КУпАП. У зв`язку з чим, постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Зазначає, що у 2018 році звернувся за захистом в Україні. У червні 2019 року Державна міграційна служба України рішенням №213-19 від 05.06.2019 відмовила йому у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Дане рішення було оскаржено до суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 у справі №260/938/19 позов задоволено повністю, рішення Державної міграційної служби України №213-19 від 05.06.2019 визнано протиправним та скасовано, зобов`язано повторно розглянути заяву. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020.

02.12.2020 Державною міграційною службою України прийнято рішення №61-20, яким відповідно до ч.10 ст. 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 у справі №260/938/19, з урахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020, а також ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі 260/938/19 про виправлення описки у судовому рішенні, зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву громадянина Нігерії ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

22.03.2021 Державною міграційною службою України рішенням №91-21 повторно відмовлене позивачу у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зазначене рішення позивачем оскаржено.

Закарпатський окружний адміністративний суд розглянувши справу №260/1439/21, 02.08.2021 виніс рішення, яким позовну заяву задовольнив частково, визнав протиправним та скасував рішення Держаної міграційної служби України №91-21 від 22.03.21 про відмову позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов`язав ДМС повторно розглянути заяву.

Восьмий апеляційний адміністративний суд 17.11.2021 у справі №260/1439/21 прийняв постанову, якою рішення Закарпатського окружного адміністративного суду скасував і у задоволенні позову відмовив повністю.

Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду була оскаржена в касаційному порядку 10.01.2022.

Ухвалою Верховного Суду від 08.02.2022 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Позивач покликається на те, що про ухвалу Верховного Суду про відмову у відкритті касаційного провадження дізнався від співробітника міграційної служби під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення. Фактично отримав ухвалу Верховного Суду 03.03.2022.

Вважає,що при винесенні спірної постанови, відповідачем не було враховано всі обставини, не враховано наявності дійсної у нього довідки про звернення за захистом в Україні, не внесені пояснення до протоколу, не враховано наміру повторно звернутися із заявою до міграційної служби за нововиявленими обставинами у відповідності до ст. 17 Закону України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Постанова була винесена без участі позивача.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.03.2022 у справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив такий задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначив, що постанова винесена відповідно до норм чинного законодавства, уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення. Позивача було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, а тому просить суд відмовити в задоволенні даного позову повністю.

Додатково, зазначив, що позивач повинен був цікавитися ходом розгляду касаційної справи, мав можливість ознайомитися з її змістом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

23.02.2022 у позивача було вилучено довідку про звернення за захистом в Україні та повернуто йому його закордонний паспорт.

Звертає увагу, що з 08.02.2022 позивач не мав законних підстав для перебування на території України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23.02.2022 Державною міграційною службою України складено протокол ПР МЗК 000991, відповідно до якого 23.02.2022 о 10-00 по АДРЕСА_1 виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_1 , який проживав з порушенням правил перебування, а саме громадянину Нігерії ОСОБА_1 рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №260/1439/21 відмовлено у визнанні біженцем, та ухвалою Верховного Суду у справі №260/1439/21 від 08.02.2022 - відмовлено у відкритті касаційного провадження щодо визнання вищевказаної особи біженцем. Так громадянин Нігерії ОСОБА_1 не покинув територію України у встановлений законодавством строк та порушив правила перебування/проживання на території України.

Протокол складено в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за участю перекладача Помпель Я.І.

23.02.2022 за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення ПР МЗК 000991, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн.

Як випливає з постанови, 23.02.2022 о 10-00 по АДРЕСА_1 виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_1 , який проживав з порушенням правил перебування, а саме громадянину Нігерії ОСОБА_1 рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №260/1439/21 відмовлено у визнанні біженцем, та ухвалою Верховного Суду у справі №260/1439/21 від 08.02.2022, відмовлено у відкритті касаційного провадження щодо визнання вищевказаної особи біженцем. Так громадянин Нігерії ОСОБА_1 не покинув територію України у встановлений законодавством строк та порушив правила перебування/проживання на території України.

Копію постанови вручено ОСОБА_1 23.02.2022.

На підтвердження правомірності перебування на території України позивач посилається на наявність довідки про звернення за захистом в Україні №010895.

Як випливає з вищевказаної довідки, така була видана 02.09.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком дійсності до 20.11.2021. В подальшому, термін її дії було продовжено до 20.02.2022 та до 15.05.2022.

Відповідно до пп. 4.7. розділу IV Наказу МВС від 07.09.2011 № 649 «Про затвердження Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» (далі - Правила), підставою для продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку - копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі або належним чином оформленої судової повістки.

Згідно з абз.2 п. 2.5 Розділу ІІ Правил, довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги.

Відтак, враховуючи наведене, ОСОБА_1 продовжено термін дії довідки, а відтак законність його перебування на території України з 15.02.2022 до 15.05.2022, даний факт не заперечується сторонами по справі.

Як випливає з пояснень сторін, зазначена довідка була вилучена у позивача 23.02.2022, та в той же час було повернуто позивачу його закордонний паспорт.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземця або особу без громадянства може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або їм може бути надано тимчасовий захист у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач мав намір бути визнаним в Україні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак відповідачем йому у цьому було відмовлено. Таку відмову позивач оскаржив у судовому порядку (справа № 260/1439/21):

-рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України № 91-21 від 22 березня 2021 року про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зобов`язано Державну міграційну службу повторно розглянути заяву про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. В решті частини позовних вимог відмовлено;

-постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 260/1439/21 - скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено;

-ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі №260/1439/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про оскарження рішення про відмову у визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які отримали повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що втратили або позбавлені статусу біженця або додаткового захисту і не використали права на оскарження таких рішень, а також особи, які отримали повідомлення про відхилення скарги про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не використали права на його оскарження до суду, особи, які отримали рішення суду про підтвердження рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, повинні добровільно повернутися в країну походження або третю країну в установлений строк, якщо вони не мають інших законних підстав для перебування в Україні, встановлених цим Законом.

Як встановлено судом з копії конверту та відстеження поштового відправлення, ухвала Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 260/1439/21 була направлена на адресу позивача 09.02.2022 та отримана ним 03.03.2022. Відтак позивач станом на час винесення відносно нього оскаржуваної постанови не був обізнаний про прийняття Верховним Судом судового рішення, а тому не міг виконати вимоги ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Крім того, після доведення відомостей щодо відмови у відкритті касаційного провадження, позивачу не надано було часу для того, щоб добровільно повернутися в країну походження або третю країну.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем при прийнятті постанови не були враховані всі обставини по справі, зокрема те, що позивач на час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення не отримав копію ухвали Верховного Суду, якою закінчено касаційне провадження щодо отримання статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, а також те що позивач мав дійсну довідку про звернення за захистом в Україні. Відтак відповідачем не дотримано вимоги ст. 280 КУпАП.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищенаведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що постанова серії ПН МЗК 001004 від 23.02.2022 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження закриттю.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання оскаржуваної постанови протиправною, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, процесуальним законом не передбачено право суду за наслідками розгляду даної категорії справ визнавати постанову протиправною. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в даній частині.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 268-272, 286, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Постанову серії ПН МЗК 001004 від 23.02.2022 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення громадянина Нігерії ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП - скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути пода на безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду І.О. Шепетко