Справа № 160/24787/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження буз повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Первинна професійна спілка "Правозахисники країни" про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Первинна професійна спілка "Правозахисники країни", в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не включення до остаточного розрахунку при звільненні доплат за службу в нічний час за період з 17 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 компенсацію (грошове забезпечення) за службу (роботу) в нічний час за період з 17 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в розмірі денного грошового забезпечення за відпрацьовані періоди та доплати у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час;
- визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не включення до остаточного розрахунку при звільненні доплат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року № 375 за період з 18 лютого 2021 року по 10 вересня 2021 року включно;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 доплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №375 за період з 18 лютого 2021 року по 10 вересня 2021 року включно;
- визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не включення до остаточного розрахунку при звільненні матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань за 2021 рік;
- визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування індексації доходів ОСОБА_1 за період з 17 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 рік;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію доходів за період з 17 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 року;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України здійснити перерахунок нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням доплат за службу в нічний час, доплат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року № 375, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань за 2021 рік, індексації доходів за період з 17 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 року та стягнути суму не нарахованих коштів;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку в розмірі середнього місячного заробітку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 2016 року позивач проходив службу на посаді інспектора зводу №1 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.
Наказом від 04.11.2021 року №1469 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», з 12.11.2021 року з виплатою грошової компенсації за 6 діб невикористаної частини оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році.
Позивач зазначає, що після звільнення йому стало відомо, що за час проходження служби за період з 17.01.2016 року по 31.12.2017 року йому не було виплачено грошове забезпечення за проходження служби у нічній час. Крім того, при розрахунку при звільнені не було доплачено виплати за роботу в умовах карантину, передбачені постановою Кабінету Міністрів України №375 від 06.04.2020 року за період з 18.02.2021 року по 10.09.2021 року та не виплачено матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, а також не проведено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.10.2017 року, що вбачається з архівної відомості №1 за період з січня 2016 року по грудень 2016 року та архівної відомості №1 за період з січня 2017 року по грудень 2017 року.
Позивач зазначає, що у листопаді 2021 року отримав остаточний розрахунок при звільнені. При нарахуванні остаточного розрахунку не було враховано встановлену додаткову допомогу до грошового забезпечення за період з 18.02.2021 року по 10.09.2021 року, визначену постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №375, яка на день звільнення була чинною та підлягала виконанню, а також доплату за службу в нічний час з 17.01.2016 року по 31.12.2017 року, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових проблем на 2021 рік та індексацію доходів за періоди з 17.01.2016 року по 31.10.2017 року.
Також позивач зазначає, що згідно архівної відомості №1 за період з січня по листопад 2021 року йому виплачено додаткову доплату на період дії карантину в липні 2021 року.
Підставою для встановлення додаткової доплати на період дії карантину стали дані за січень 2021 року та за лютий в період з 01.02.2021 по 17.02.2021 року згідно наданих відповідачем довідок.
Таким чином, нарахування та виплата вказаних доплат за період з 18.02.2021 року по 10 вересня 2021 року включно не нараховувалася та не виплачувалася.
При цьому, як зазначає позивач, покладені на нього службові обов`язки виконувалися як зазвичай в повному обсязі.
Тобто, на думку позивача підстав для невиплати йому зазначених доплат не було.
У зв`язку з чим позивач вважає неправомірним не включення до остаточного розрахунку при звільнені доплати, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020 року.
Крім того, 22.01.2021 року позивач звертався до відповідача із рапортом на отримання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.
Рапорт подавався майже за рік перед звільненням позивача, однак відповідачем протягом року так і не було нараховано та виплачено матеріальну допомогу, так само як і не було надано відповіді щодо підстав такої невиплати.
Так, позивач стверджує, що відповідно до Порядку №260 подання рапорту є головною умовою для отримання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.
Таким чином, позивач вважає, що має всі підстави для отримання допомоги на підставі поданого рапорту.
Крім того, позивач зазначає, що відповідачем протиправно не проведено індексацію доходів за період з 17.01.2016 року по 31.10.2017 року.
Позивач, посилаючись на норми Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», постанову Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, вважає, що відповідач має обов`язок нарахування та виплат індексації грошового забезпечення поліцейським.
Проте, як зауважує позивач, згідно з відомостями про грошове забезпечення, позивачу не нараховувалась індексація грошового забезпечення за період з 17.01.2016 року по 31.10.2017 року включно, що підтверджуються копіями архівних відомостей за 2016-2017 роки.
Позивач впевнений, що на день звільнення зі служби відповідач не провів із ним розрахунок щодо виплати допомоги за службу в нічний час, доплати на період дії карантину, матеріалу допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік та індексацію доходів за період з 17.01.2016 року по 31.10.2017 року у зв`язку із чим позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.
Ухвалою суду від 14.12.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, відповідачем надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.
В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідач зазначає, що позивачем за спірні періоди було отримано грошове забезпечення в максимально можливому розмірі.
Відповідно до кошторису Департаменту патрульної поліції були прийнято відповідні накази, якими були затверджені граничні розміри грошового забезпечення працівників згідно з займаними посадами, які включають в себе всі складові та види грошового забезпечення поліцейських, відповідно до схем посадових окладів, встановлених постановою Кабінету міністрів України від 11.11.2015 № 988.
Відповідач зазначає, що як вбачається з наявних в матеріалах справи розрахункових листів за спірний період, виплата грошового забезпечення позивачу здійснювалась у відповідності до вимог чинного законодавства в межах номенклатури посад та встановлених розмірів окладів, надбавок, доплат та премій в максимально можливому розмірі, враховуючи наявні межі граничних розмірів грошового забезпечення, встановлені наказами Департаменту патрульної поліції, що виключає, згідно вимог п. 6, 7 розділу 1 Порядку № 260, можливість нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за наведені періоди в більшому розмірі, ніж було фактично нараховано та виплачено.
Відповідач звертає увагу на те, що як визначено п. 11 Порядку № 260 підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.
Доплата за службу в нічний час не має постійного характеру та виплачується поліцейським, залучення яких до служби в нічний час, підтверджене вказаними вище документами, за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.
Таким чином, оскільки, відповідно до наведених правових норм, додаткові види грошового забезпечення разом з іншими його складовими можуть бути нараховані та виплачені лише в межах встановлених граничних розмірів та не можуть перевищувати таких граничних розмірів, а позивач за спірний період отримував грошове забезпечення в розмірі, який дорівнює максимальному граничному розміру грошового забезпечення за його посадою,відсутні будь-які підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення в більшому розмірі, ніж встановлено зазначеними вище наказами, якими затверджені граничні розміри грошового забезпечення поліцейських. Відтак, дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за спірний період є правомірними, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідач зазначає, що пунктом 4 Порядку № 485 встановлено, що кошти, отримані органами системи МВС відповідно до пункту 3 цього Порядку, використовуються виключно для: доплати до грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії та Адміністрації Держприкордонслужби, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Згідно із п. 2 Постанови № 375 встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).
Пунктом 5 Постанови № 375 визначено, що доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї Постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.
Станом на день звільнення позивача бюджетні програми стосовно виплати коштів працівникам Національної поліції, які мають безпосередній контакт з населенням під час дії карантину були відсутні, в зв`язку з чим позивач не отримав зазначені кошти, так як на момент його звільнення бюджетом не передбачались видатки працівникам поліції за виконання своїх обов`язків пов`язаних з безпосереднім контактуванням з населенням.
Відповідач також зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України № 782 від 18.10.2017 року до абзацу 5 пункту 2 Порядку було внесено зміни шляхом його доповнення після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських». Тобто наведеною постановою КМУ № 782 від 18.10.2017 року, яка набрала чинності 24.10.2017 року, було визначено, шо індексації відповідно до Порядку підлягає також грошове забезпечення поліцейського, що до часу прийняття такої постанови передбачено не було.
Таким чином, враховуючи положення ст. 19 Конституції України, а також, що акти законодавства не мають зворотної дії в часі та регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, індексація грошового забезпечення поліцейських здійснюється після набрання чинності постановою КМУ № 782 від 18.10.2017, тобто з листопада 2017 року.
Отже, на думку відповідача з наведеного вбачається, що будь-які законні підстави для здійснення індексації грошового забезпечення позивача за наведений в позовній заяві період, відсутні.
Крім того, відповідач зазначає, що згідно з п. 13 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.
Відповідно до абзаців 1, 3 п. 13 розділу II Порядку № 260, поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись (що не вказує на обов`язковість) матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.
Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.
А, отже, відповідно до наведених правових норм, додаткові види грошового забезпечення, як то матеріальна допомога, можуть бути нараховані та виплачені лише в межах затверджених асигнувань на грошове забезпечення поліцейських відповідного органу поліції, а розмір такої допомоги не має встановленого розміру та визначається керівником відповідного органу поліції в порядку реалізації дискреційних повноважень.
Як вбачається з наявних у справі матеріалах, з позивачем 11.11.2021 проведений остаточний розрахунок, у тому числі нараховано матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі 2400 грн.
З огляду на викладене відповідач вважає, що його дії є такими, що повністю відповідають ст. 19 Конституції України, є законними та вчиненими в спосіб і межах наданих повноважень, а позовні вимоги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
У зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Представником третьої особи пояснень в обґрунтування правової позиції не надано, про можливість подання пояснень повідомлена належним чином.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 з 2016 року проходив службу на посаді інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.
Наказом від 04.11.2021 року №1969 о/с позивача звільнено зі служби в поліції на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".
Позивач вважає, що за час проходження служби за період з 16.01.2016 року по 31.12.2017 року йому не виплачено грошове забезпечення за проходження служби у нічний час, а також при проведенні розрахунку при звільнені не було доплачено виплати за роботу в умовах карантину, передбачені постановою Кабінету Міністрів України №375 від 06.04.2020 року за період з 18.02.2021 року по 10.09.2021 року та не виплачено матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, а також не проведено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.10.2017 року.
У зв`язку з ненарахуванням при звільненні всіх складових грошового забезпечення, позивач звернувся до професійної спілки "Правозахисники країни".
Професійною спілкою "Правозахисники країни" направлено запити до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 19.11.2021 року №2227 стосовно нарахування матеріальної допомоги, доплати в умовах карантину та здійснення остаточного розрахунку з позивачем.
Також повідомлено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань вказаному співробітнику не нараховувалась.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо ненарахування позивачу при звільненні грошового забезпечення за час проходження служби за період з 16.01.2016 року по 31.12.2017 року, останній звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
Щодо позовної вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача компенсацію (грошове забезпечення) за службу (роботу) в нічний час за період з 17 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в розмірі денного грошового забезпечення за відпрацьовані періоди та доплати у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем пов`язані з порядком виплати грошового забезпечення поліцейським.
Статтею 91 Закону № 580-VIII "Про Національну поліцію" встановлено, що особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час.
Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.
Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.
Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків.
Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.
З викладеного слід дійти висновку, що служба в поліції носить особливий характер і містить спеціальні умови її проходження, зокрема службу з нерівномірним графіком, поліцейським, які виконували обов`язки у неробочі дні, надається час для відпочинку (у порядку компенсації) протягом двох наступних місяців.
Згідно до п. 11 розділу II Порядку від 06.04.2016 року № 260 визначено, що поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.
Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00 години.
Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час.
Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.
Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.
Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що поліцейські, які несуть службу в нічний час з 22.00 до 06.00 години, мають право на доплату в розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. При цьому час, відведений для відпочинку і харчування не включається в службовий час з 22.00 до 06.00 години.
Судом встановлено, та не заперечується відповідачем, що за період з 16.01.2016 року по 31.12.2017 року, позивач відпрацював нічні зміни, що підтверджується матеріалами справи, а саме: довідками обліку несення служби в нічній час поліцейськими управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП за період та графіками несення особовим складом підрозділів Управління патрульної поліції у м. Дніпрі (м. Дніпропетровська) з 16.01.2016 року по 31.12.2017 року.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на виплату доплати за службу в нічний час за період саме з 16.01.2016 року по 31.12.2017 року.
У відповідності до вимог пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Сума заборгованості з доплати за службу в нічний час за період з 16.01.2016 року по 31.12.2017 року повинна бути виплачена з утриманням роботодавцем податків й інших обов`язкових платежів.
Суд критично оцінює посилання відповідача щодо виплачувати позивачу грошового забезпечення в межах номенклатури посад та встановлених розмірів окладів, надбавок, доплат та премій у максимально можливому розмірі, оскільки відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" та положень Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 - доплата за службу в нічний час є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення поліцейського, який входить до складу грошового забезпечення поліцейського, а обов`язок виплачувати таку доплату встановлений п. п. 3 п. 5 вказаної Постанови № 988.
Також, посилання відповідача на можливість двохгодинної перерви для відпочинку та харчування поліцейським, які несуть службу в нічний час, яка не включається в службовий час, на переконання суду, в даному випадку не спростовують обґрунтованість розрахунку заборгованості за службу в нічний час, оскільки доказів надання такого часу відпочинку не надано. Крім того, п. 11 Розділу II "Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" передбачено право, а не обов`язок поліцейського на перерву для відпочинку та харчування під час служби в нічний час до двох годин.
Отже, враховуючи встановлений факт відпрацювання позивачем у спірний період годин у нічній час та з огляду на відсутність оплати за вказану службу у нічний час, суд дійшов висновку, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 16.01.2016 року по 31.12.2017 року.
Водночас, суд вважає, що належним способом захисту права позивача в даному випадку буде зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію (грошове забезпечення) за службу (роботу) в нічний час за період з 17 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в розмірі денного грошового забезпечення за відпрацьовані періоди та доплати у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по індексації грошового забезпечення, то суд зазначає наступне.
У відповідності до ч. 5 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Частиною першою статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" до об`єктів індексації грошових доходів населення віднесено оплату праці (грошове забезпечення).
У статті 6 вказано вище закону України визначено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим постановою від 17.07.2013 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 року № 782 внесено зміни до пункту 2 вказаного вище Порядку та доповнено абзац 5 після слова "військовослужбовці" словом "поліцейських".
Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що індексація грошового забезпечення поліцейських проводиться після набрання чинності вказаною вище постановою, тобто з листопада 2017 року, оскільки у Законі України "Про індексацію грошових доходів населення" прямо вказано про те, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення).
Оскільки позивач отримує грошове забезпечення, то останнє підлягає індексації.
Оскільки позивач працює саме у патрульній поліції з 17 січня 2016 року, то останній має право на індексацію грошового забезпечення саме з 17 січня 2016 року.
За вказаних обставин дана позовна вимога підлягає задоволенню за період з 17 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 року.
У відповідності до вимог пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Сума заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з17 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 року повинна бути виплачена з утриманням роботодавцем податків й інших обов`язкових платежів.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача доплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №375 за період з 18 лютого 2021 року по 10 вересня 2021 року включно, суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 342 "Про визначення переліку посад працівників, службових і посадових осіб, щодо яких не застосовується обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2" (далі - Постанова № 342) установлено, що обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не застосовується для таких категорій посад, зокрема: поліцейські, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.
Згідно з пунктом 2 Постанови № 342 визначення переліку посад (професій) працівників, службових і посадових осіб, військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, поліцейських, зазначених у пункті 1 цієї постанови, з урахуванням специфіки їх участі у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику, органом державної влади, іншим державним органом.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни" (далі - Постанова № 375) установлено, що на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.
За приписами п. п. 2-5 Постанови № 375 встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).
Встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам надавачів соціальних послуг державного/комунального сектору, які безпосередньо надають соціальні послуги за місцем проживання/перебування їх отримувачів (вдома), здійснюється у граничному розмірі до 100 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).
Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.
Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.
Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 червня 2020 року № 485 "Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я" затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (далі - Порядок).
У пункті 1 Порядку вказано, що цей Порядок визначає механізм використання коштів державного бюджету за програмами, зокрема: здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками (далі - бюджетні кошти).
Згідно з пунктом 2 Порядку головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція (далі - органи системи МВС).
Абзацами 1 та 2 пункту 4 Порядку визначено, що кошти, отримані органами системи МВС відповідно до пункту 3 цього Порядку, використовуються виключно для: доплати до грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії та Адміністрації Держприкордонслужби, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
На виконання пункту 4 Постанови № 375 Міністерством внутрішніх справ видано наказ від 03 червня 2020 року № 431 "Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину, яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4).
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для отримання доплати за Постановою № 375 є сукупність таких умов: 1) особа є поліцейським; 2) забезпечує життєдіяльність населення, зокрема шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, вказана доплата здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення, у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт.
Забезпечення життєдіяльності населення - комплекс організаційних, економічних, соціальних та інших заходів, спрямованих на створення і підтримання нормальних умов життя, здоров`я, працездатності людей, які здійснюються з метою планування і підготовки до нормованого (у разі необхідності) забезпечення населення продовольчими та непродовольчими товарами, медичним обслуговуванням, послугами зв`язку, транспорту, комунальними та побутовими послугами в особливий період.
У загальному розумінні під громадським порядком розуміють урегульовану правовими та іншими соціальними нормами певну частину суспільних відносин, які складають режим життєдіяльності у відповідних сферах, забезпечують недоторканність життя, здоров`я та гідності громадян, власності та умов, що склалися для нормальної діяльності установ, підприємств, організацій, посадових осіб і громадян.
Громадський порядок у вузькому розумінні визначається як морально-правовий стан суспільства, при якому компетентні органи виконавчої влади шляхом поліцейського нагляду забезпечують безпеку і правомірну поведінку громадян в громадських місцях, вільне використання ними своїх прав і свобод, а також упорядження громадських місць, яке сприяє трудовій діяльності та відпочинку громадян.
Судом встановлено, що з 18 лютого 2021 року по 10 вересня 2021 року додаткова доплата за службу в особливих умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 року до складу виплаченого позивачу грошового забезпечення не входила та не виплачувалась.
Також з матеріалів справи вбачається, що на час спірного періоду позивач займав посаду інспектора зводу №1 роти №3 батальйону №1 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.
Під час служби в Національній поліції, у період з 18 лютого 2021 року по 10 вересня 2021 року (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) ОСОБА_1 виконував свої службові обов`язки, під час яких мав безпосередній контакт з населенням (спілкування з населенням, прийняття громадян які зверталися до поліції з заявами про злочин, прийняття на зберігання вилучену, добровільно здану, знайдену зброю та боєприпаси, надання довідкових послуг при зверненні громадян із питань роботи поліції).
Суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 року визначено, що на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.
Встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).
Вищевказана правова норма свідчить про те, що встановлення поліцейському додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину) здійснюється з урахуванням відпрацьованому часу в умовах карантину.
Водночас, на переконання суду, саме вимога позивача про стягнення з відповідача доплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №375 за період з 18 лютого 2021 року по 10 вересня 2021 року включно, в даному випадку є не коректною, оскільки нарахування такої доплати відповідачем ще не відбулось, а тому вирішення питання щодо стягнення доплати є передчасним та суперечитиме засадам адміністративного судочинства.
Суд вважає, що в даному випадку належним та ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити доплату, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №375 за період з 18 лютого 2021 року по 10 вересня 2021 року включно.
Щодо позовних вимог визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не включення до остаточного розрахунку при звільненні матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань за 2021 рік, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1-2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова № 988) грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", надати право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення, зокрема надавати поліцейським один раз на рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.
Відповідно до ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" та Постанови № 988 з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання. (далі - Порядок № 260).
Згідно з п. 5 Розділу І вказаного Порядку грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять:
2) оклад за спеціальним званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);
5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 13 Розділу І Порядку № 260 визначено, що поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.
Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.
Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.
Отже, з системного аналізу наведених норм права виходить, що матеріальна допомога для оздоровлення та/або матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається поліцейському за двох умов:
1) подання поліцейським рапорту на отримання відповідної допомоги;
2) наявність відповідних бюджетних асигнувань на зазначені цілі.
Суд зазначає, що зазначеними вище нормами чинного законодавства, не визначено імперативного обов`язку для керівника органу поліції надавати в обов`язковому порядку щороку матеріальну допомогу як для оздоровлення, так і для вирішення соціально-побутових питань, які в свою чергу є додатковими видами грошового забезпечення, не є постійними та обов`язковими і надаються в межах затверджених асигнувань.
А отже, відповідно до наведених правових норм, додаткові види грошового забезпечення, як то матеріальна допомога, можуть бути нараховані та виплачені лише в межах затверджених асигнувань на грошове забезпечення поліцейських відповідного органу поліції, а розмір такої допомоги не має встановленого розміру та визначається керівником відповідного органу поліції в порядку реалізації дискреційних повноважень.
Крім того, як вбачається з наявних у справі матеріалах, з позивачем 11.11.2021р. проведений остаточний розрахунок, у тому числі нараховано матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі 2400 грн.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не включення до остаточного розрахунку при звільненні матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань за 2021 рік не підлягають задоволенню.
У зв`язку з вищезазначеним, позовна вимога про зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України здійснити перерахунок нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням доплат за службу в нічний час, доплат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року № 375, індексації доходів за період з 17 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 року підлягає задоволенню частково, а саме: без врахування матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.
Крім того, вимога щодо стягнення суму не нарахованих коштів не підлягає задоволенню, оскільки задоволення вказаної вимоги буде свідчити про вирішення спору на майбутнє, що суперечитиме засадам адміністративного судочинства.
Щодо позовної вимоги позивача стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку в розмірі середнього місячного заробітку, суд зазначає наступне.
При тлумаченні положень статті 3 Кодексу законів про працю України Верховний Суд України вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова від 17 липня 2015 року у справі №21-8а15).
Оскільки спеціальними законами не визначено порядок виплати поліцейському середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до спірних відносин належить застосувати норми трудового законодавства.
Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України /далі - КЗпП України/, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Частиною другою вказаної статті встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
У постанові Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 440/2896/19 зазначено, що "за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності".
За вказаного правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції зазначає про відсутність підстав задоволення вимог позову у цій частині та помилковість протилежного висновку судів першої та апеляційної інстанцій".
Беручи до уваги встановлена судом у цій справі протиправні дії відповідача щодо не виплати грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час, роботи в умовах карантину,індексації доходів позивача,суд доходить висновку, що обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виплати при звільнення грошової компенсації,виникне у відповідача лише після проведення такого нарахування на виконання рішення суду у цій справі.
Оскільки на момент розгляду судом цієї справи, спірні суми позивачу не нараховані та не виплачені, тобто остаточний розрахунок з позивачем відповідач не провів, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати при звільненні грошової компенсації наразі є передчасною та задоволенню не підлягає як така, що заявлена на майбутнє.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд, згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Підсумовуючи наведене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, виходячи з системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що позовні вимоги належить задовольнити частково.
Суд зазначає, що відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Первинна професійна спілка "Правозахисники країни" про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не включення до остаточного розрахунку при звільненні доплат за службу в нічний час за період з 17 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року.
Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію (грошове забезпечення) за службу (роботу) в нічний час за період з 17 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в розмірі денного грошового забезпечення за відпрацьовані періоди та доплати у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не включення до остаточного розрахунку при звільненні доплат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року № 375 за період з 18 лютого 2021 року по 10 вересня 2021 року включно.
Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплати, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №375 за період з 18 лютого 2021 року по 10 вересня 2021 року включно.
Визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування індексації доходів ОСОБА_1 за період з 17 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 рік.
Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію доходів за період з 17 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 року.
Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України здійснити перерахунок нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням доплат за службу в нічний час, доплат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року № 375, індексації доходів за період з 17 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 року.
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06.04.2022 року.

Суддя І.О. Лозицька