Справа № 160/26439/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Дніпропетровській області (далі - відповідач) щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні;
- стягнення з відповідача середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2019 року по 25.11.2021 року в сумі 363297 грн. 50 коп. без урахування податків й інших обов`язкових платежів.
Ухвалою суду від 28.12.2021р. позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 25.01.2022р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 наказом начальника Управління поліції охорони в Дніпропетровській області №137 о/с від 29.11.2019 звільнено за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням) з 02.12.2019 року. Вислуга років на день звільнення складає 17 років 11 місяців 07 днів, проте при звільненні зі служби в поліції не здійснено виплату одноразової грошової допомоги.
01.12.2021 позивач звернувся із заявою до відповідача про виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з дати звільнення 02.12.2019 по день фактичного розрахунку.
Відповідач не виплатив середній заробіток за весь час затримки розрахунку та жодної відповіді не надав.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.102 Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015р., пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992р. (далі - Закон №2262-ХІІ), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно з ч.4 ст.9 Закону №2262-ХІІ, виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей №393 від 17.07.1992.
В абзаці 4 п.10 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 зазначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
День звільнення вважається останнім днем служби.
У відповідності до положень ст.116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України).
Умовами застосування ч.1 ст.117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
При цьому, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Суд звертає увагу на те, що питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
Водночас, такі питання врегульовані КЗпП України.
З огляду на неврегульованість спеціальним законодавством питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні зі служби в Національній поліції, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, зокрема, стаття 117 КЗпП України, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів КЗпП України.
Разом з тим, слід зауважити, що одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення, проте передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації.
Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.
А тому посилання відповідача на те, що вказана допомога не є складовою грошового забезпечення не впливає на правильність висновків суду.
При цьому, така допомога виплачується особам, які "звільняються" зі служби, а, отже, допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.
Крім того, суд звертає увагу, що базова дата розрахунку одноразової грошової допомоги є дата звільнення, а не дата судового рішення, оскільки закон не передбачає обов`язкового судового розгляду обставин щодо виплати суми одноразової грошової допомоги.
Одночасно з цим, не проведення з вини відповідача виплати одноразової грошової допомоги у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналогічна правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом у постановах від 27.04.2020 у справі №812/639/18, від 09.07.2020 у справі №320/6659/18, від 06.03.2020 у справі №1240/2162/18, від 29.01.2020 у справі №440/4332/18, від 13.02.2020 в справі №809/698/16, від 06.03.2020 в справі №1240/2162/18, від 27.04.2020 в справі №812/639/18.
Щодо доводів відповідача про те, що несвоєчасна виплата одноразової грошової допомоги при звільненні сталася з вини Національної поліції, на яку покладено повноваження щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та розпорядження коштами для виплати цієї допомоги, а не з вини Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.4 ст.9 Закону №2262-ХІІ, виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
За приписами ч.5 ст.9 Закону №2262-ХІІ, поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітникам Служби судової охорони, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.
Слід зазначити, що ОСОБА_1 був звільнений зі служби в Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, яке у розумінні ст.ст.116, 117 КЗпП України для позивача є роботодавцем, і саме на нього покладено обов`язок повного та своєчасного розрахунку з працівником при звільненні останнього.
Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Отже, незабезпечення своєчасного виконання приписів ст.9 Закону №2262-ХІІ та п.23 Порядку №260 тягне негативні наслідки для Управління поліції охорони в Дніпропетровській області у вигляді стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з позивачем, визначені положеннями статті 117 КзпП України.
При цьому, право особи на отримання грошових коштів не може бути поставлено в залежність від бюджетних асигнувань.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, та позицією Верховного Суду у постанові від 16.04.2020 по справі №805/3414/17-а.
Зокрема, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Так, відповідно до пункту 4 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються до цих правовідносин в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" №988 від 11.11.2015, виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.
Означена норма обумовлює існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським.
Відповідно до пункту 2 зазначеного Наказу останній набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Вперше Закон України «Про Національну поліцію» опублікований в офіційному виданні - газеті "Голос України" 06.08.2015 (№141-142), а, отже, відповідно до статті 1 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону, окремі положення закону набрали чинності 07.08.2015, а Закон в цілому - 07.11.2015.
Відповідно до частини 7 статті 15 Закону України Про центральні органи виконавчої влади, накази міністерства, які є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.
Відтак, встановлено і підтверджено обставини позовних вимог матеріалами справи та наданими доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Водночас, при вирішенні питання встановлення суми компенсації, суд виходить з того, що за період з моменту звільнення і до моменту фактичної виплати одноразової грошової допомоги підлягає сплаті розрахована сума. Розрахунок повинен бути здійснений з урахуванням встановлених сум, утриманих податків і зборів, критерію співмірності, з урахуванням існуючих умов та діючого законодавства, тощо.
При цьому, суд враховує, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні» із 05год. 30хв. 24.02.2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб та Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05год.30хв. 26.03.2022 строком на 30 діб, що означає за необхідне враховувати зміну грошових складових виплат військовослужбовців. З метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку за необхідне покласти здійснення такого належного розрахунку на відповідача.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірність та законність своїх дій всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України.
Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Дніпропетровській області щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні.
Зобов`язати Управління поліції охорони в Дніпропетровській області здійснити належний розрахунок та виплату ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки виплати належної йому суми одноразової грошової допомоги при звільненні за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко