Справа № 140/778/22
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/778/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області про відмову у призначенні пенсії №68 від 10 серпня 2021 року.

3обов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській обла сті призначити та виплачувати пенсію за віком з 13 серпня 2021 року, зарахувавши до страхового стажу період з 01.01.1996р. по 31.12.1996р. відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду Укра їни у Волинській області №0300-0503-8/31323 від 02.08.2021.

Позовні вимоги обґрунтовано тим , що позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за віком, при цьому, відповідачем було відмовлено у призначенні такої пенсії, оскільки за наданими документами загальний страховий стаж складає 27 років 8 місяців 10 днів, тобто у позивача відсутній необхідний страховий стаж. Позивач вважає рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії та не зарахування періоду підприємницької діяльності позивача з 01.01.1996 по 31.12.1996 до загального страхового стажу протиправним, та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права гарантовані Конституцією України та законами України. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін..

04.02.2022 представником Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області подано до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що згідно пунктом 3-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону до страхового стажу включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

У зв`язку із чим, вважає дії органу Пенсійного фонду України щодо відмови в призначенні пенсії за віком законними та обґрунтованими, а відтак просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

15.02.2022 від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що надана 7відповідачем відмова у призначенні пенсії позивачу є правомірною та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки не можливо зарахувати до страхового стажу період підприємницької діяльності з 01.01.1996 по 31.12.1996, оскільки за вказаний період сплачені страхові внески, однак не зазначено інформації про систему оподаткування та період за який проведено таку сплату, тому до страхового стажу зараховано лише періоди сплати фіксованого податку. З огляду на вищевказане представник Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вимоги статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 03.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Розглянувши надані позивачем документи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято рішення №68 від 10.08.2021 про відмову у призначенні пенсії, за наданими документами загальний страховий стаж складає 22 роки 7 місяців, тобто у позивача відсутній необхідний страховий стаж.

30.08.2021 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком, на що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було прийнято рішення №68 від 03.09.2021 про відмову у призначенні пенсії, за наданими документами загальний страховий стаж складає 24 роки 5 місяців 4 дні, тобто у позивача відсутній необхідний страховий стаж.

01.11.2021 позивач втретє звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком, на що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області було прийнято рішення №68 від 05.11.2021 про відмову у призначенні пенсії, за наданими документами загальний страховий стаж складає 27 років 7 місяців 11 днів, тобто у позивача відсутній необхідний страховий стаж.

За результатом повторного розгляду пенсійної справи позивача, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №68 від 13.12.2021 відмовлено позивачу в призначені пенсії за віком, через відсутній необхідний страховий стаж, за наданими документами загальний страховий стаж складає 27 років 8 місяців 10 днів.

Позивач вважає протиправним рішення щодо відмови у призначенні пенсії та не зарахування до стажу роботи періоду підприємницької діяльності з 01.01.1996 по 31.12.1996, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, спірним у даному випадку є не зарахування до загального страхового стажу позивача період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1996 по 31.12.1996.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст.26 Закону №1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058 страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 44 Закону №1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій гарантується всім непрацездатним громадянам України відповідно до Конституції України та Закону України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-ХІІ), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону №1788-ХІІ визначено, що за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно пункту "б" та «е» статті 3 Закону №1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме:

особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;

вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

Згідно з статтею 7 Закону №1788-ХІІ, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до частини першої та другої статті 8 Закону №1788-ХІІ, виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Статтею 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, зокрема, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до п.4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Згідно абзацу 3 підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкт та підприємницької діяльності.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за загальною системою оподаткування доходів з 01 травня 1993 року до 01 липня 2000 рік зараховуються до страхового стажу за умови надання документів про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно п. 2 Указу Президента від 03 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» (який був чинний на момент здійснення позивачем підприємницької діяльності) суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

У разі коли фізична особа - суб`єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.

У разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів його сім`ї, ставка єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов`язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів борів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов`язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Постановою правління Пенсійного фонду України №16-6 від 19 жовтня 2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України» передбачено, що до Пенсійного фонду України органами місцевого бюджету перераховуються 10 відсотків від суми фіксованого податку, 17 відсотків від суми коштів, одержаних від продажу спеціальних торгових патентів, та відділеннями Державного казначейства України 42 відсотки від сум єдиного податку, 68 відсотків від сум фіксованого сільськогосподарського податку.

Із вищенаведених норм законодавства вбачається, що для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов`язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період.

Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, розділ XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV доповнено пунктом 3-1 наступного змісту: До страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до розділу II пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року (далі Порядок №22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Законом України «Про систему оподаткування» (далі - Закон №1251-XII) (який діяв на момент реєстрації позивача як фізичної особи - підприємця) визначено принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов`язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов`язки і відповідальність платників.

Платниками податків і зборів (обов`язкових платежів) є юридичні і фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов`язок сплачувати податки і збори (обов`язкові платежі) (статті 4 Закон №1251-XII).

Об`єктами оподаткування є доходи (прибуток), додана вартість продукції (робіт, послуг), вартість продукції (робіт, послуг), у тому числі митна, або її натуральні показники, спеціальне використання природних ресурсів, майно юридичних і фізичних осіб та інші об`єкти, визначені законами України про оподаткування (статті 6 Закон № 1251-XII).

Відповідно до статті 1 Декрету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (який діяв на момент реєстрації позивача як фізичної особи - підприємця) від 26 грудня 1992 року №13-92 (далі - Декрет) платниками прибуткового податку (суб`єктами оподаткування) в Україні є громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (надалі - громадяни) як ті, що мають, так i ті, що не мають постійного місця проживання в Україні. До громадян, що мають постійне місце проживання в Україні, належать громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні у цілому не менше 183 днів у календарному році.

Статтею 2 Декрету встановлено, що об`єктом оподаткування у громадян, які мають постійне місце проживання в Україні, є сукупний оподатковуваний доход за календарний рiк (що складається з місячних сукупних оподатковуваних доходів), одержаний з різних джерел, як на території України, так i за її межами. Об`єктом оподаткування у громадян, які не мають постійного місця проживання в Україні, є доход, одержаний з джерел в Україні. При визначенні сукупного оподатковуваного доходу враховуються доходи, одержані як в натуральній формі, так i в грошовій (національній або іноземній валюті). Доходи, одержані в натуральній формі, зараховуються до сукупного оподатковуваного доходу за календарний рік за вільними (ринковими) цінами, якщо інше не передбачено цим Декретом.

За приписами абзацу першого статті 8 Декрету, згідно з цим розділом Декрету оподатковуваними прибутковим податком доходами, одержаними за місцем основної роботи (служби, навчання), вважаються доходи, одержані від підприємств, установ i організацій усiх форм власності, фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, з якими громадянин має трудові відносини, за умови обов`язкового ведення в цьому місці трудової книжки i провадження відрахувань до фонду соціального страхування.

Відповідно до статті 9 Декрету нарахування, утримання i перерахування до бюджету прибуткового податку здійснюється підприємствами, установами, організаціями всiх форм власності та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які провадять виплати доходів.

Обчислення податку протягом року провадиться з суми місячного сукупного оподатковуваного доходу за ставкою, визначеною відповідно до статті 7 цього Декрету. При цьому для громадян, які мають право на одержання пільг згідно з статтею 6 цього Декрету, сума місячного сукупного оподатковуваного доходу зменшується на розмір цих пільг. Підприємства, установи, організації і фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які провадять виплати зазначених доходів, протягом 15 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу надсилають до податкових органів за місцем державної реєстрації відомості про нараховані та виплачені суми доходів і суми утриманих з них податків за формою, встановленою центральним податковим органом.

По закінченні календарного року визначається сума сукупного річного оподатковуваного доходу. Прибутковий податок з річного доходу визначається з середньомісячного доходу, з урахуванням сплаченого (утриманого) протягом року податку з місячних доходів. Обчислення податку i перерахунок провадиться підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності до 1 березня року, наступного за звітним, а у строки, визначені законом, такі відомості за установленою формою надаються ними до податкової інспекції за місцем проживання платника.

Враховуючи вищезазначене, періоди здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 липня 2000 року зараховуються до страхового стажу на підставі Свідоцтва про сплату єдиного податку або Патенту про сплату фіксованого податку чи довідки про сплату страхових внесків.

З 2004 року зарахування відбувалось на підставі Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5).

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а після 01.01.2004 - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Аналогічний висновок зазначений в постанові Верховного Суду від 26.10.2018 року по справі №643/20104/15-а (провадження №К/9901/36231/18).

Матеріалами справи, зокрема листом Головного управління ДПС у Волинській області від 05.01.2021 №7/АП/03-20-55-08 підтверджено, що позивач з 20.09.1995 по 14.12.2017 був зареєстрований як фізична особа - підприємець та перебував на загальній системі оподаткування.

Крім того, у листі Головного управління ДПС у Волинській області від 05.01.2021 №7/АП/03-20-55-08 наявні дані про сплату позивачем податків та зборів, зокрема, фіксованого податку у періоди з02.02.1996 по 02.03.1996, з 06.03.1996 по 05.04.1996, з 27.07.1996 по 25.08.1996.

Також, згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №б/н від 02.08.2021 про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України вбачається, що позивачем в період з 01.01.1996 по 31.12.1996 сплачено страхові внески до Пенсійного фонду України в сумі 35,28 грн.

З урахування викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не врахував позивачу до загального страхового стажу період його реєстрації з 01.01.1996 по 31.12.1996 в якості фізичної особи - підприємця та перебування на загальній системі оподаткування, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову, шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області про відмову у призначенні пенсії №68 від 10 серпня 2021 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській обла сті призначити та виплачувати пенсію за віком з 13 серпня 2021 року, зарахувавши до страхового стажу період реєстрації його з 01.01.1996 по 31.12.1996 в якості фізичної особи - підприємця.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 992, 40 грн., сплачений згідно з квитанцією від 15.01.2022.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області про відмову у призначенні пенсії №68 від 10 серпня 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській обла сті призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 13 серпня 2021 року, зарахувавши до страхового стажу період його реєстрації з 01.01.1996 по 31.12.1996 в якості фізичної особи - підприємця.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, , адреса: 43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22а.

Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області, , адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83.

Суддя Ю.Ю. Сорока