Справа № 440/17369/21
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2022-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/17369/21
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання дій протиправними, скасування припису,

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2021 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (надалі також - відповідач), відповідно до якої просить:

визнати протиправними дії головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо проведення перевірки відносно ОСОБА_1 ;

скасувати повідомлення про сплату шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу від 30.11.2021 № 888-ДК/0256Пр/03/01/-21;

скасувати припис, наданий посадовою особою Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області 30 листопада 2021 року №888-ДК/0256Пр/03/01/-21.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на протиправність дій щодо проведення перевірки відносно ОСОБА_1 та вказаних повідомлення про сплату шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу і припису, мотивуючи невідповідністю підстав для проведення перевірки та ненаданням доказів повідомлення позивача про проведення перевірки, вручення копій наказів і посвідчення, чим порушено процедуру проведення останньої, що не відповідає вимогам Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Звернув увагу, що ще триває досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом самовільного зайняття земельної ділянки.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

21 січня 2022 року від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині скасування повідомлення про сплату шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу від 30.11.2021 № 888-ДК/0256Пр/03/01/-21, мотивоване тим, що останнє не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, 21 січня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача наголошував на правомірності дій щодо проведення перевірки відносно ОСОБА_1 та належності підстав для винесення припису. Зазначив, що на відносини між сторонами не поширюється Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", оскільки його дія поширюється на відносини, пов`язані із здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, а основи здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюються спеціальним Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" і відповідно до нього об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України. Звертав увагу, що перевірка дотримання вимог земельного законодавства проводилася не за суб`єктом господарювання, а за конкретним об`єктом - земельною ділянкою відповідно до вимог Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", який визначає правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля. Також, звернув увагу на той факт, що позивачем надані письмові пояснення, у яких останній підтвердив засів земельної ділянки без документів на право користування /а.с. 40-45/.

Ухвалою суду від 11 березня 2022 року вказане клопотання представника відповідача задоволено, а провадження у справі в частині скасування повідомлення про сплату шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу від 30.11.2021 № 888-ДК/0256Пр/03/01/-21 закрито.

Позивач своїм правом на надання відповіді на відзив не скористався.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини.

04.11.2021 до Головного управління надійшов лист Відділу №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області вх. 10-5852/0/1-21 про виявлення факту самовільного зайняття земельної ділянки орієнтовною площею 1,6 га, яка розташована за межами смт. Семенівка Кременчуцького р-ну Полтавської області та знаходиться в санітарно-захисній зоні /а.с. 46/.

Відповідно до наказу Головного управління «Про здійснення державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності» від 17.11.2021 № 888-ДК наказано здійснити державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів, шляхом проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства під час використання земельної ділянки площею 1,6 га, яка розташована за межами смт. Семенівка Кременчуцького р-ну Полтавської області /а.с. 47/.

В ході здійснення заходів державного контролю як державним інспектором, складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкта - земельної ділянки від 24.11.2021 №888-ДК/0765/АП/09/01/-21 /а.с. 48-49/.

24.11.2021 ОСОБА_1 надав письмові пояснення, у яких зазначив, що засіяв земельну ділянку площею 1,6 га без документів на право користування. Посіяв кукурудзу, але перед цим викорчував дерева, привів її у належний стан /а.с. 50/.

30.11.2021 складено припис №888-ДК/0256Пр/03/01/-21, яким приписано в тридцятиденний строк вжити вичерпних заходів щодо усунення виявлених порушень вимог земельного законодавства, шляхом посвідчення речового права на земельну ділянку або звільнити та повернути її до земель комунальної власності у стані, придатному для використання за призначенням, що ОСОБА_1 отримав особисто 30.11.2021 /а.с. 53-54/.

30.11.2021 складено повідомлення про сплату шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок №888-ДК/0151ШК/11/01/-21, яким повідомлено про необхідність у 15-ти денний термін сплатити розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок у розмірі 116058,24 грн, що ОСОБА_1 отримав особисто 30.11.2021 /а.с. 57/.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 2 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до ст. 187 ЗК України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно з ст. 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 р. N 482 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності є завданнями Держгеокадастру.

Відповідно до п. п. 25-1 п. 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. N 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003 N 963-IV (далі - Закон N 963-IV), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Відповідно до ст. 4 Закону "Про державний контроль за використанням та охороною земель" N 963-IV об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Згідно із ст. 6 Закону N 963-IV до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Відповідно до змісту ст. 9 Закону N 963-IV державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема, шляхом проведення перевірок.

Згідно з ст. 10 Закону N 963-IV державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:

- безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

- давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

- складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

- у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення;

- викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України;

- передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення;

- проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України;

- звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Відповідно до зазначених норм, контроль за використанням та охороною земель є прямим обов`язком інспекторів; законодавством визначено перелік конкретних дій та заходів на вчинення яких уповноважено державних інспекторів.

Законом N 963, Положенням про ГУ Держгеокадастру, встановлено право державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель складати акти перевірки чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель.

З аналізу вказаних норм випливає, що припис це обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) щодо усунення порушень вимог законодавства.

Так, оскаржуваним приписом позивача зобов`язано в тридцятиденний строк вжити вичерпних заходів щодо усунення виявлених порушень вимог земельного законодавства, шляхом посвідчення речового права на земельну ділянку або звільнити та повернути її до земель комунальної власності у стані, придатному для використання за призначенням /а.с. 53-54/.

Обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, зареєстрованих у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що будь-які дії, направлені на фактичне використання земельної ділянки без оформлення права власності на земельну ділянку або права постійного користування чи права оренди земельної ділянки в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є самовільним заняттям земельної ділянки.

Потрібно також зазначити, що Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 у справі N 397/1142/17 дійшов висновку про те, що, виходячи з аналізу даної правової норми, використання земельної ділянки за відсутності правовстановлюючих документів є ознакою самовільного зайняття вказаної земельної ділянки.

Верховний Суд України у своїй постанові від 22.11.2010 у справі N 3-27г10 вказав, що обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує правовстановлюючих документів, а відсутність у неї таких документів є самовільним зайняттям земельної ділянки.

Щодо тверджень позивача про відсутність доказів використання позивачем земельної ділянки.

Звертаємо увагу на те, що 24.11.2021 ОСОБА_1 надав письмові пояснення, у яких зазначив, що засіяв земельну ділянку площею 1,6 га без документів на право користування. Посіяв кукурудзу, але перед цим викорчував дерева, привів її у належний стан.

Крім того, у акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкта - земельної ділянки від 24.11.2021 №888-ДК/0765/АП/09/01/-21 встановлено, що на момент перевірки встановлено, що вищевказана земельна ділянка засіяна кукурудзою. У поясненні від 24.11.2021 громадянин ОСОБА_1 повідомив, що весною цього (2021) року він самовільно обробив та засіяв кукурудзою близько 1,6 гектарів даної земельної ділянки. Документів на право користування чи власності щодо цієї земельної ділянки не має Таким чином встановлено, земельна ділянка площею 1,6000 га, кадастровий номер не визначено, яка перебуває в межах земельної ділянки комунальної власності площею 6,0000 га, землі промисловості (Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води) Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (для розміщення полів фільтрації), кадастровий номер :30:002:0238, яка знаходиться на території смт. Семенівка Кременчуцького району Полтавської області, самовільно зайнята та використовується громадянином ОСОБА_1 , чим порушено вимоги ст. 125 Земельного Кодексу України.

Щодо тверджень позивача про відсутність форми будь-якої форми власності на земельну ділянку.

У акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкта - земельної ділянки від 24.11.2021 №888-ДК/0765/АП/09/01/-21 встановлено, що відповідно до викопіювання з Плану зонування території смт. Семенівка Кременчуцького району Полтавської області наданої сертифікованим інженером-землевпорядником В. Л. Лотишем виконаного з Генерального плану смт. Семенівка, вищезазначена земельна ділянка входить до земель, які відносяться до зони комунальних об`єктів 3 класу санітарної класифікації.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є:

а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності;

б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності

в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування;

в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Таким чином земельна ділянка, площею 1,6 га, яка самовільно занята позивачем знаходиться у межах земельної ділянки з кадастровим номером :30:002:0238, з цільовим призначенням - 1.04 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води), для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (для розміщення полів фільтрації) і в силу закону перебуває у комунальній власності.

Виходячи з викладеного вище, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач не надає доказів на спростування факту встановленого в акті перевірки порушення.

Щодо доводів позивача про недотримання відповідачем при призначенні перевірки вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду у сфері господарської діяльності".

Так, статтею 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" N 877-V визначено, що його дія поширюється на відносини, пов`язані із здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно - правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Вказаним Законом N 877-V визначено чіткий перелік відносин, на які поширюється його дія. До вказаного переліку не входять відносини, що виникають під час здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.

Таким чином, особливості та обмеження перевірок визначені у вказаному Законі N 877-V не відносяться до здійснення Держгеокадастром та його територіальними органами перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель.

Враховуючи те, що норми Закону N 877-V стосуються безпосередньо сфери господарської діяльності суб`єктів господарювання та жодним чином не стосуються перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель, на спірні правовідносини розповсюджуються норми Закону N 963-IV.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що об`єктом перевірки в спірних правовідносинах є земельні ділянки, а не господарська діяльність позивача, що входить до сфери регулювання Закону України від 19.06.2003 N 963-IV "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Верховний Суд у постанові від 03.06.2021 у справі № 818/1555/17 дійшов наступних висновків.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України "Про державний контроль за використання та охороною земель" від 19.06.2003 №963-ІУ (надалі по тексту - Закон №96З-IV), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Позивач обґрунтовує протиправність дій відповідача положеннями Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності ".

Вказаним законом визначено чіткий перелік відносин, на які поширюється його дія. Особливості та обмеження перевірок визначені у вказаному Законі, не відносяться до здійснення Держгеокадастром та його територіальними органами перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель.

Враховуючи те, що норми Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" стосуються безпосередньо сфери господарської діяльності суб`єктів господарювання та жодним чином не стосуються перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо того, що на спірні правовідносини розповсюджуються норми Закону М963-ІУ, а відтак, посилання позивача на Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та Закон України "Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №806/1723/18.

Держгеокадастр не відноситься до державних органів, на які положеннями Закону №877 покладено здійснення заходів державного контролю. На спірні правовідносини розповсюджуються норми Закону N963-1V.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 17.09.2019 у справі №806/1723/18, від 27.02.2020 у справі №818/1512/17, від 09.07.2020 у справі №824/561/18-а.

Щодо тверджень позивача про те, що його не було повідомлено про проведення перевірки, що позбавило його можливості бути присутнім при складенні акту перевірки та ознайомлення ним.

Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09.07.2020 у справі № 824/561/18-а:

«Посилання позивача на відсутність в оскаржуваних актах перевірки виду її проведення (планова чи позапланова), без письмового завчасного повідомлення про її проведення, що закріплено у Законі України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» судом апеляційної інстанцій вірно визнано необґрунтованими, оскільки під час перевірки відповідач не керувався вищезазначеній: нормативно-правовим актом, а керувався безпосередньо положеннями Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 січня 2019 року у справі №826/382/18.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином державний інспектор не зобов`язаний повідомляти про проведення перевірки на підставі Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

За вказаних обставин безпідставними є доводи позивача про порушення порядку призначення та проведення перевірки.

Інші доводи позивача не спростовують суті встановленого порушення.

Таким чином, суд встановив, що відповідачем не було порушено порядок проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства та правомірно складено припис про усунення виявлених порушень.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлення судом факту користування позивачем наведеними земельними ділянками без правовстановлюючих документів, вимоги припису є обґрунтованими.

Відповідно до статті 10 Закону N 963-IV до повноважень державного інспектора віднесено, зокрема, надання обов`язкових для виконання вказівок (приписів) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини 1статті 4 КАС України).

Відтак, припис - це обов`язкова для виконання письмова вимога уповноваженого органу щодо усунення порушень вимог законодавства. Заходи в приписі, спрямовані на усунення порушень вимог закону, а відтак, мають бути чітко сформульовані та конкретизовані.

З огляду на правову природу припису, такий породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата, а відтак, наділений ознаками правового акта індивідуальної дії (з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документу, в якому вона міститься) і як такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом. При цьому "законність" припису передбачає його обґрунтованість

У даній справі зміст спірного припису, який є індивідуально-правовим актом, а відтак породжує права і обов`язки для позивача, полягає в тому, щоб "усунути порушення земельного законодавства у 30 денний термін з дня отримання припису", встановлені уповноваженою особою. Додатково про обов`язковий характер даного припису свідчить застереження в ньому про те, що його невиконання є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

При ухваленні рішення у справі судом враховано правову позицію Верховного Суду у справі N 140/1612/19 від 28.07.2021.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (N 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) N 303-A, пункт 29).

Частинами 1-2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень доведено суду правомірність оскаржуваного припису.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ідентифікаційний код 39767930) про визнання дій протиправними, скасування повідомлення і припису відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г.Ясиновський