Справа № 140/16158/21
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/16158/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Ковельської міської ради (далі - Ковельська міська рада, відповідач) про визнання протиправним рішення від 28.10.2021 № 14/66 та зобов`язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га та прийняти відповідне рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 21.08.2020 звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка знаходиться на території міста Ковеля. Відповідач відмовив у наданні такого дозволу. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 у справі №140/2655/21 Ковельську міську раду зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.08.2020. Проте за результатами повторного розгляду заяви на виконання рішення суду у справі №140/2655/21 Ковельська міська рада рішенням від 28.10.2021 року №14/66 відмовила в задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою - у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації. Також відповідач зазначив на відсутність плану зонування та детального плану територій.

Позивач із таким рішенням не погоджується та зазначає, що Ковельська міська рада безпідставно відмовила йому у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у даному випадку містобудівною документацією є Генеральний план міста Ковеля, згідно з яким бажана для відведення земельна ділянка знаходиться на території, що має призначення "луки, городи, сільськогосподарські угіддя", тобто є землями сільськогосподарського призначення.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач у відзиві на позов заперечив позовні вимоги та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказав, що підставою для відмови у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства є невідповідність розташування бажаної земельної ділянки, зокрема, вимогам Генерального плану міста Ковеля, в якому відсутні проектні території для ведення особистого селянського господарства на території міста, а відповідно до пункту 7.6 Державних будівельних норм (ДБН) Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій" сільськогосподарські виробничі території, у межах яких можуть бути розміщені особисті селянські господарства, є функціональною частиною виробничих територій сільських населених пунктів. Тому розміщення таких зон на території міста державними будівельними нормами не передбачено. Крім того, відсутність плану зонування та детального плану території, затвердженого відповідно до вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", забороняє передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним чи юридичним особам для містобудівних потреб.

З наведених підстав Ковельська міська рада вважає, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до чинного законодавства України та з врахуванням висновків суду, наведених у рішенні від 10.08.2021 у справі №140/2655/21.

У відповіді на відзив позивач підтримав доводи позову та зазначив, що державними будівельними нормами не заборонено розміщення сільськогосподарських підприємств в межах міста. Просив позов задовольнити.

Відповідач у заперечення на відповідь на відзив підтримав свою позицію, наведену у відзиві та просив у задоволенні позову відмовити..

Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи сторін, викладені сторонами у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

21.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Ковельської міської ради із заявою, в якій просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, яка знаходиться на території міста Ковеля (а.с.10). До заяви додав графічні матеріали щодо розміщення бажаної земельної ділянки (витяг з Публічної кадастрової картки та фрагмент Генерального плану міста Ковеля (а.с.11-12).

Рішенням Ковельської міської ради від 28.01.2021 №4/45 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 " відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель Ковельської міської ради, не наданих у власність чи користування, у зв`язку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації (а.с.15).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 у справі №140/2655/21 визнано протиправним та скасовано рішення Ковельської міської ради від 28.01.2021 №4/45 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 "; зобов`язано Ковельську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.08.2020 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, яка знаходиться в межах м. Ковеля Ковельського району Волинської області відповідно до вимог Конституції України, Земельного кодексу України.

28.10.2021 Ковельська міська рада прийняла рішення №14/66, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель Ковельської міської ради. Підставою для відмови у наданні такого дозволу є невідповідність розміщення бажаної земельної ділянки вимогам містобудівної документації - Генеральному плану міста Ковеля, у якому відсутні проектні території для ведення особистого селянського господарства. Обґрунтовуючи своє рішення, відповідач також вказав, що вимогами пункту 7.6 ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій" сільськогосподарські виробничі території є функціональною частиною виробничих територій сільських населених пунктів. Крім того, відповідач послався на відсутність плану зонування та детального плану території, затвердженого відповідно до вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", що забороняє передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним чи юридичним особам для містобудівних потреб (а.с.19).

Не погоджуючись із цим рішенням, позивач звернувся до суду.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктами "а", "б" статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "б" частини першої статті 81 ЗК України однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна передача із земель державної і комунальної власності.

Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт "в" частини третьої статті 116 ЗК України).

Пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України. Відповідно до положень частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За приписами частин сьомої, дев`ятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Результатом розгляду заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є прийняття органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування одного із рішень, визначених частиною сьомою статті 118 ЗК України - про надання такого дозволу або про відмову у його наданні.

Перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним. Вмотивована відмова про невідповідність місця розташування земельної ділянки, яку бажає отримати особа, має бути пояснена у самому рішенні вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 рішенням від 28.10.2021 №14/66 відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у межах міста Ковеля у зв`язку із невідповідністю місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам містобудівної документації, при цьому уточнено, що ця невідповідність стосується Генерального плану міста Ковеля, у якому відсутні проектні території для ведення особистого селянського господарства у межах міста.

За змістом статей 19, 20 ЗК України кожна земельна ділянка, незалежно від форми власності чи використання, має конкретне цільове призначення, під яким слід розуміти встановлені законодавством та конкретизовані відповідними органами влади допустимі межі використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами. Тобто цільове використання земельної ділянки визначає той спосіб її використання, який встановлено для цієї ділянки.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за №1011/18306), ділянки для ведення особистого селянського господарства є землями сільськогосподарського призначення.

Статтею 33 ЗК України встановлено, що земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Відповідно до статті 1 Закону України від 15.05.2003 №742-IV "Про особисте селянське господарство" особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту (частина третя статті 20 ЗК України).

За змістом пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 17.02.2011 №3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон №3038-VI) генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Особливості регулювання земельних відносин при здійсненні містобудівної діяльності визначені статтею 24 Закону №3038-VI. Частиною третьою статті 24 названого Закону визначено, що передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні: комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території; генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території; план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель"; детальний план території.

Відповідач у рішенні від 28.10.2021 № 14/66 зазначив, що план зонування території та детальний план території відсутні.

Частиною третьою статті 8 Закону №3038-VI встановлено, що сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації приймаються рішення з питань планування та забудови територій.

Згідно з частиною другою статті 25 вказаного Закону режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації.

Відповідно до пункту 7.6 ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій" зони сільськогосподарських виробничих територій є функціональною частиною сільських населених пунктів. На цих територіях можуть бути розміщені різні типи агропромислових комплексів, підприємств і цехів галузевих господарських центрів виробничих об`єктів, які належать акціонерним товариствам, кооперативам, особистим селянським та фермерським господарствам тощо.

Ці державні будівельні норми поширюються на планування і забудову територій населених пунктів та міжселенних територій на державному, регіональному та місцевому рівні.

З витягу із Генерального плану міста Ковеля, затвердженого рішенням Ковельської міської ради № 21/48 від 23.03.2017, який є одночасно землевпорядною документацією, встановлено, що бажана позивачем земельна ділянка знаходиться на території, яка має позначення на плані як "луки, городи, сільськогосподарські угіддя".

При цьому, території для ведення особистого селянського господарства Генеральним планом міста Ковеля не передбачені.

Відсутність проектних територій для ведення особистого селянського господарства на території міста Ковеля вказує на невідповідність місця розташування земельної ділянки генеральному плану населеного пункту, що відповідно до статті 118 ЗК України є достатньою підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права на отримання у власність земельної ділянки для потреб ведення особистого селянського господарства за рахунок іншої земельної ділянки у встановленому порядку.

Проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення Ковельської міської ради від 28.10.2021 №14/66, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у межах міста Ковеля у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації прийняте відповідачем правомірно, в межах наданих повноважень та на підставі законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Відтак, у задоволенні позову належить відмовити.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, то підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Ковельської міської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк