Справа № 380/3476/22
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/3476/22
провадження № П/380/3489/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Щирецької селищної ради до Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

Щирецька селищна рада (місцезнаходження: пл.Ринок, 8, смт.Щирець, Львівський район, Львівська область, 81160; ) звернулася з позовною заявою до Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: вул. Кандиби,3, м.Пустомити, Пустомитівський район, Львівська область, 81100; ) про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця від 11.01.2022 ВП №68072344.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі 380/3539/21 виконано до відкриття виконавчого провадження, а саме, 27 липня 2021 року повторно розглянуто клопотання ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, планування території, будівництва, архітектури та 29 липня 2021 року на черговій сесії ХІ сесії VІІІ демократичного скликання Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області, тому у відповідача не було підстав для відкриття виконавчого провадження. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 09.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

30.03.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 11.01.2022 на підставі заяви стягувача від 06.01.2022 та керуючись вимогами статей 3,4,24,25,26 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано сторонам до виконання та відома. 11.01.2022 керуючись вимогами частини третьої ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, в розмірі 26 000,00 грн, оскільки вимогами цієї статті передбачено за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Вимогами частини четвертої ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Вимогами частиш п`ятої ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено випадки коли виконавчий збір не стягується. Вважає, що при прийняті рішення про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем були дотримані всі вимоги, передбачені законом, тому просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

З матеріалів справи судом встановлено, що у Пустомитівському районному відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження ВП №68072344 з примусового виконання виконавчого листа №380/3539/21, виданого 28.10.2021 Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 від 09.12.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га., яка розташована на території Гуменецькогостаростинського округу Щирецької селищної ради, в межах земельної ділянки з кадастровим номером: :01:000:0012 шляхом її поділу, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, з подальшою передачею зазначеної земельної ділянки у власність.

11.01.2022 на підставі заяви стягувача від 23.12.2021 державним виконавцем Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Поперекою А.А. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження та скеровано сторонам до відома та виконання.

Не погоджуючись з вказаною постановою про відкриття виконавчого провадження позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Також обов`язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб`єктами наділеними владними повноваженнями, покладається Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції» від 17.07.1997. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься і Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не беруться. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що, відповідно до закону, підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія (судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових-осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Так, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 цього Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 5 ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з статтею 10 Закону №1404 заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону №1404 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Частиною першою статті 74 Закону №1404-VІІІ встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 4 ст.4 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Суд зазначає, що Законом визначено підстави для повернення виконавчого документа стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання серед яких відсутня така підстава як виконання рішення суду у добровільному порядку. У виконавця відсутні повноваження перевіряти при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження чи виконано рішення суду.

Щодо посилання позивача на ч.9 ст. 27 Закону №1404-VІІІ як на підставу скасування оскарженої постанови, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.9 ст. 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, дана норма передбачає закінчення виконавчого провадження, якому передує його відкриття.

Водночас, судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі № 380/3539/21 зобов`язано Щирецьку селищну раду Львівського району Львівської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 від 09.12.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га., яка розташована на території Гуменецькогостаростинського округу Щирецької селищної ради, в межах земельної ділянки з кадастровим номером: :01:000:0012 шляхом її поділу, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, з подальшою передачею зазначеної земельної ділянки у власність.

28.10.2021 Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист у справі № 380/3539/21.

Зазначений виконавчий лист № 380/3539/21 разом з заявою про відкриття виконавчого провадження надійшли до Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 06.01.2022.

Позивач стверджує, що листом від 13 серпня 2021 року за № 1020 Щирецька селищна рада проінформувала представника гр. ОСОБА_3 , а саме ОСОБА_4 про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі № 380/3539/21.

При цьому, суд звертає увагу, що станом на дату відкриття виконавчого провадження (11.01.2022) у відповідача не було інформації про виконання позивачем рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі № 380/3539/21 та, як вже зазначалося вище, у виконавця відсутні повноваження перевіряти при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження чи виконано рішення суду

Відповідно до частини 4 статті 19 Закону №1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що Щирецька селищна рада Львівського району Львівської області, як сторона виконавчого провадження, не виконала обов`язку щодо повідомлення в межах встановленого законодавством терміну державного виконавця про самостійне виконання нею рішення суду.

При цьому, щодо твердження позивача про добровільне виконання ним рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі №380/3539/21, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі - Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Частинами 1-2 статті 59 Закону №280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування визначаються у частині другій статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Згідно з ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. (ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України).

Встановлення органу, який є «відповідним», тобто має законні повноваження розглядати клопотання, повинно передувати з`ясуванню обґрунтованості рішення, ухваленого за підсумками розгляду клопотання.

Повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені у ст. 122 Земельного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Аналізуючи вищенаведене, суд зазначає, що вирішення питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, з подальшою передачею зазначеної ділянки у власність здійснюється у порядку та спосіб, що визначені статтею 118 ЗК України.

Відтак, органом, який у відповідності до вимог статті 122 ЗК України уповноважений розглядати клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у випадку спірних правовідносин, є селищна рада і вирішення даного питання, згідно з положеннями статей 26 та 59 Закону №280/97-ВР повинно відбуватись виключно на пленарних засіданнях цієї ради шляхом прийняття відповідного рішення.

З системного аналізу наведених норм слідує, що позивач отримавши заяву ОСОБА_2, який діяв в інтересах ОСОБА_1 та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі № 380/3539/21 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, з подальшою передачею зазначеної земельної ділянки у власність щодо надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність, повинен був розглянути її та прийняти за результатом розгляду відповідне рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Водночас, позивач не надав суду доказів про належний розгляд вказаної заяви та виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі № 380/3539/21, а саме не прийняв за результатом розгляду відповідне рішення. При цьому зазначив, що рішення не прийнято, оскільки не отримано необхідної більшості голосів від загального складу ради. Загальна кількість присутніх депутатів на сесії становила 17 деп., проголосували «За» - 3, «Проти» - 3, Утримались - 11, що підтверджується поіменним голосуванням, копія якого наявна в матеріалах справи.

Отже, положеннями вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань у межах повноважень селищної ради, цей орган має прийняти відповідне рішення. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, відповідь позивача наведена у листі від 13.08.2021 за №1020 мала бути оформлена відповідним рішенням селищної ради.

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або про відмову у його наданні, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з тих, які повинен був ухвалити за законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №815/6094/17, від 09.01.2020 у справі № 820/4433/17, від 02.04.2020 у справі №461/2364/17.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі 380/3539/21 не було виконано до відкриття виконавчого провадження, крім того у державного виконавця були відсутні повноваження перевіряти при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження чи виконано таке рішення суду. Відтак, суд дійшов висновку, що дії державного виконавця щодо прийняття постанови від 11.01.2022 ВП №68072344 про відкриття виконавчого провадження вчинені відповідно до закону, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна