Справа № 380/17281/21
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

28 березня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Гавінської М.В.,

представника позивача Цвікілевича М.С.,

представники відповідачів не прибули,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора № 125к від 06.09.2019, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Рівненської області та органів прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури України на посаді керівника Рівненської обласної прокуратури;

- стягнути з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на роботі.

- допустити до негайного виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

- стягнути на свою користь з Офісу Генерального прокурора витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заяву мотивує тим, що пропуск строку зумовлений поважними причинами, а тому підлягає поновленню. Зазначає, що про порушення порядку його звільнення з органів прокуратури позивач дізнався з листа слідчого Державного бюро розслідувань від 10.09.2021 №10-5-02-01-21797. Вказує на те, що остаточно визначити обсяг порушеного права позивач міг з 16.09.2021, а саме після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0000653, у межах якого він має статус потерпілого. Як на підставу для поновлення строку звернення до суду посилається на те, що Генеральний прокурор допустив порушення порядку звільнення позивача, яке полягало у не внесенні подання до Ради прокурорів України для отримання рекомендації про звільнення позивача з адміністративної посади.

Представник відповідача-1 подав письмові заперечення на заяву про поновлення строку для звернення до суду. Зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду з причин, які об`єктивно не перешкоджали та не могли перешкодити йому своєчасно подати позовну заяву. Вважає, що перебіг строку звернення повинен обчислюватися з 09.09.2019, тобто, починаючи з дня ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом. Акцентує увагу на тому, що незнання позивачем спеціального законодавства, яке регулює статус прокурора не може бути підставою для поновлення пропущеного строку.

Представник відповідача-2 у письмовому відзиві на позовну заяву також зазначив, що перебіг строку звернення повинен обчислюватися з 09.09.2019, тобто, починаючи з дня ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом. Тому вважають, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення.

Позивачем подано до суду відповіді на відзиви на позовну заяву, у яких позивач наполягає на тому, що перебіг строку звернення до суду повинен обчислюватися з 10.09.2021, що відповідає даті отримання листа Державного бюро розслідувань від 10.09.2021 №10-5-02-01-21797.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача заяву про поновлення строку звернення до суду підтримав, просив суд таку заяву задовольнити та поновити строк звернення до суду.

У підготовче судове засідання представники відповідачів не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою судді від 13.10.2021 суддя прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила провадження у справі та призначила підготовче засідання. Також в ухвалі суддею постановлено про розгляд у підготовчому засіданні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Суд встановив, що позивач проходив службу в органах прокуратури.

Наказом Генерального прокурора №125к від 06.09.2019 позивача звільнено з посади прокурора Рівненської області та органів прокуратури з 10 вересня 2019 року у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням на підставі пункту 7 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Зі змістом вказаного наказу позивач ознайомився 09.09.2019, що підтверджується підписом позивача на його примірнику. Вказана обставина визнається сторонами.

Листом від 30.12.2020 №05/1/3-18вих-20 Радою прокурорів України на запит слідчого у кримінальному провадженні №0000653 повідомлено про те, що Генеральний прокурор Рябошапка Р.Г. не вносив до Ради прокурорів України звернень щодо внесення рекомендацій про звільнення позивача з адміністративної посади.

Про вказані обставини позивач дізнався з листа слідчого Державного бюро розслідувань від 10.09.2021 №10-5-02-01-21797.

16.09.2021 позивач подав клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0000653, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.08.2020.

06.10.2021 позивач, вважаючи оскаржуваний наказ про звільнення з органів прокуратури протиправним, звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Так, предметом оскарження у цій справі є наказ Генерального прокурора №125к від 06.09.2019 про звільнення позивача із займаної посади.

Відтак, оскільки спір у цій справі пов`язаний з проходженням та звільненням позивача з публічної служби, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку застосуванню підлягає місячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, у категорії справ, до якої належить ця справа, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

З наявної в матеріалах справи копії оскаржуваного наказу вбачається, що з наказом про звільнення позивач ознайомлений 09.09.2019.

Вищевказане, не заперечується позивачем.

Разом з тим, до суду з цим позовом позивач звернувся 06.10.2021, тобто з пропуском, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України місячного строку, а саме більше ніж 2 роки.

При цьому, суд зауважує, що ч. 2 ст. 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У контексті наведеного слід зазначити, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2011 року у справі № 17-рп/2011 визначив, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

В аспекті наведеного суд також вважає за доцільне зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки ж звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

При цьому підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання, заяви (скарги).

Враховуючи викладене, лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права звернення із позовом у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

Тобто, поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 823/2363/18, досліджуючи питання поважності причин строку звернення до суду, дійшов висновку, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Разом з цим, Верховний Суд у зазначеній постанові звернув увагу, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

У контексті наведеного, слід зазначити, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Особа, яка заявляє клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Так, позивач зазначає про те, що про порушення порядку його звільнення з органів прокуратури позивач дізнався з листа слідчого Державного бюро розслідувань від 10.09.2021 №10-5-02-01-21797. Вказує на те, що остаточно визначити обсяг порушеного права позивач міг з 16.09.2021, тобто після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0000653, у межах якого він має статус потерпілого. Як на підставу для поновлення строку звернення до суду посилається на те, що Генеральний прокурор допустив порушення порядку звільнення позивача, яке полягало у не внесенні подання до Ради прокурорів України для отримання рекомендації про звільнення позивача з адміністративної посади.

Суд акцентує увагу на тому, що строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.11.2019 у справі №607/1402/16-а.

Крім того, суд бере до уваги висновки, відображені у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі №826/3318/17, згідно з якими встановлення наявності або відсутності факту порушеного права здійснюється під час розгляду справи судом по суті лише у випадку своєчасного звернення до суду або у випадку пропуску строку з поважних причин. Інакше кажучи, доводи, які стосуються вирішення спору по суті та впливають на кінцевий результат вирішення відповідної справи, зокрема, щодо об`єктивної наявності чи відсутності порушення права позивача не можуть впливати на вирішення питання про поновлення строку звернення до суду. При цьому суд наголошує на тому, що наявність чи відсутність пропозиції Ради прокурорів України охоплюється предметом доказування при вирішенні справи по суті, зважаючи на матеріально-правовий характер наведеного доводу. За таких обставин констатація відсутності рекомендації згаданого органу прокурорського самоврядування про звільнення позивача з адміністративної посади носитиме передчасний характер та фактично підмінятиме стадію судового розгляду справи по суті.

З аналогічних мотивів суд відхиляє також і посилання позивача на те, що про факт його звільнення неодноразово повідомлялося на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури.

На переконання суду, позивач, обіймаючи керівну посаду в органах прокуратури, мав достатній життєвий і професійний досвід, значну юридичну обізнаність, досвід правотлумачення та правозастосування, а тому повинен був знати про встановлений процесуальним законом місячний строк звернення до суду за захистом порушеного права з дня, коли він дізнався про порушення своїх прав, тобто 09.09.2019. Однак, незважаючи на зазначене, з позовом про захист порушених прав до адміністративного суду звернувся лише 06.10.2021.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №440/3408/19 та в ухвалі від 24.06.2020 у справі №9901/277/19.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів вжиття активних заходів позивачем з метою з`ясування та перевірки обсягу його порушених прав до цього часу.

Також суд зазначає про те, що обставини наведені у заяві про поновлення строку існували протягом місячного строку, встановленого для звернення до суду у відповідній категорії справ. Між тим, причини та обставини, що перешкоджали зверненню до суду з позовом саме в цей період позивачем не зазначено.

Таким чином, суд не вбачає в наведених доводах та аргументах позивача, реальної неможливості скористатися правом на судовий захист у строк встановлений процесуальним законом.

Отже, позивач з 09.09.2019 був обізнаний про його звільненням з роботи, проте з цим позовом звернувся лише 06.10.2021, тобто з пропуском місячного строку, який визначений нормами адміністративного судочинства.

При цьому, надані позивачем пояснення не підтверджують відсутність у нього можливості вчасного звернення до суду, а також не підтверджують наявність обставин непереборної сили, що перешкоджали зверненню позивача до суду.

Доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду є обов`язком позивача, а суд, у відповідності до положень статті 122, 123 КАС України має оцінити належність, допустимість та достовірність поданих ним доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 24.11.2021 у справі № 560/4570/21, провадження № К/9901/35749/21.

З огляду на вказане, суд вважає, що наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені КАС України строки.

Отже, строк подання позовної заяви був пропущений через відсутність максимальних зусиль позивача та належної старанності щодо реальної обізнаності з фактами порушення своїх прав, свобод та інтересів, внаслідок його звільнення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду, вказані в заяві позивача про поновлення такого строку, є неповажними.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

Із матеріалів справи не вбачається обставин, які б непереборно перешкоджали позивачу вчасно звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, якщо позивач вважав їх порушеними, а тому суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

З таких підстав, суд вважає, що у задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду необхідно відмовити повністю та у зв`язку з цим, позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно залишити без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються, оскільки судовий збір за подання позовної заяви позивач не сплачував.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 240, 241, 243, 248, 256, 293-295 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

в задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишити без розгляду.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.04.2022.

Суддя Сидор Н.Т.