Справа № 340/1884/21
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2022-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/1884/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 ,
до відповідача-1: Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області
до відповідача-2: Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області
до відповідача-3: Державного агентства меліорації та рибного господарства України
про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
1) стягнути з Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області, правонаступником якого є Державне агентство рибного господарства України на його користь недоотриману суму заробітної плати при звільнені з Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області в розмірі 1398,90 грн. та 533276,26 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з 26 травня 2017 р. по 31.03.2021р.;
2) визнати протиправними дії Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області щодо відмови у здійсненні перерахунку середнього заробітку за час проходження ним військової служби за контрактом, викладену у листі №1-8-17/80-21 від 20.01.2021р.
3) стягнути з Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області на його користь недоотримані суми грошового забезпечення в розмірі 112766,61грн. за період з 26.05.2017 по 28.02.2021.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення) виклику сторін (а.с.150-151).
Ухвалою суду від 15.06.2021 року розгляд справи призначено в судовому засіданні на 29.06.2021 року.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року клопотання Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області про призначення судово-економічної експертизи у справі - задоволено (т. 2, а.с. 32-33), призначено судову економічну експертизу. Зупинено провадження у справі до одержання висновку експерта.
27.10.2021 року Постановою Третього апеляційного адміністративного суду скасовано Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року по справі. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
21.01.2022 року Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи відмовлено.
31.03.2022 року Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду замінено відповідачів2,3 в адміністративній справі №340/1884/21 - з Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області його правонаступником - Управлінням Державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області та з Державного агентства рибного господарства України на Державне агентство меліорації та рибного господарства України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працював на посаді державної служби в Управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області з 19.02.2013 року. З 29.09.2016 року по час звернення до суду /19.04.2021/ позивач перебуває на військовій службі за контрактом. Відповідно до наказу Управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області №38-о від 21.10.2016 року ОСОБА_1 увільнений від роботи на період служби у ЗСУ за контрактом, з 29.09.2016 року зі збереженням місця роботи і середнього заробітку на особливий період служби або до оголошення демобілізації. За час проходження служби ОСОБА_1 відбулась реорганізація Управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області, відповідно до постанови КМУ від 30.09.2015 року за №894.
В зв`язку з реорганізацією Управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області, наказом №59-о від 25.05.2017 року ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника відділу оперативної роботи Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області, в порядку переведення для подальшої роботи в Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області, згідно п.5 ст.36 КЗпП України. При звільненні позивач не отримав всі належні йому суми, що зумовило звернення до суду.
Відповідачами до суду надано письмові відзиви на позовну заяву (т.1,а.с.175-180,191-194).
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
21.01.2022 року, відповідно до усної ухвали, занесеної до протоколу судового засідання, подальший розгляд справи вирішено проводити в порядку письмового провадження (т.2,а.с.219-220)
Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності на підставі наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач був призначений на посаду начальника відділу оперативної роботи Управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області з 19.02.2013 року як такий, що успішно пройшов конкурсний відбір (т.1,а.с.37).
29.09.2016 року позивачем укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ (т.1,а.с.40-41).
Наказом Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області від 21.10.2016 р. №38-о позивач увільнений від роботи на період військової служби (т.1,а.с.43).
Наказом Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області від 25.05.2017 року №74-о, ОСОБА_1 призначено з 26.05.2017 на посаду провідного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля №1 Управління Державного агентство рибного господарства у Полтавській області в порядку переведення (т.1,а.с.50).
Наказом Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області від 25.05.2017 року №76-о, позивача увільнено від роботи на період військової служби (т.1,а.с.51).
Наказом Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області від 22.05.2020 року за №104-ос, ОСОБА_1 з 22.05.2020 року переведено на посаду провідного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» (т.1,а.с.52).
Відповідно до наказу №59-о від 25.05.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу оперативної робот Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області в порядку переведення для подальшої роботи в Управління Державного агентства рибного господарства в Полтавській області, відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до п. 2 зазначеного наказу, відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності зобов`язано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 34 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи з 19.02.2016 по 25.05.2017 (т.1,а.с.44).
24.12.2020 року позивач звернувся до Управління Державного агентства рибного господарства у Полтавській області з заявою про здійснення йому перерахунку середнього заробітку за період проходження ним військової служби за контрактом у ЗСУ з 29.09.2016 по грудень 2020 року та виплатити заборгованість, в зв`язку з допущеними помилками під час розрахунку (т.1,а.с.71-72).
Листом від 20.01.2021 року за №1-8-17/80-21 відповідачем відмовив у виплаті, в зв`язку з необхідністю отримання відповідних роз`яснень відповідних органів (т.1,а.с.73-74).
Позивач, не погодившись з вказаними діями, звернувся до суду з зазначеними позовними вимогами.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Стаття 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях регулює Закону України "Про державну службу" №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).
Відповідно до ч.2 ст.1 Закону №889-VIII, державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (ч.ч.1, 2, 5 ст.17 Конституції України).
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що громадяни України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються районними (міськими) військовими комісаріатами на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати.
В свою чергу, частиною 2 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України "Про освіту", частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України "Про фахову передвищу освіту", частиною другою статті 46 Закону України "Про вищу освіту".
Статтею 119 Кодексу законів про працю України закріплені гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків.
Відповідно до частин 1-3 та 5 зазначеної статті, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", Про альтернативну (невійськову) службу", Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, в частині збереження місця роботи, посади не поширюються на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився.
У рішенні від 12 вересня 2019 року у справі №537/430/18 Верховний Суд вказав, що зі змісту цієї правової норми вбачається, що для вирішення питання про наявність права на гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків правове значення мають види військової служби, її підстави, терміни початку та завершення мобілізації, демобілізації та час дії особливого періоду.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно частини 6 цієї статті визначено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу та інші.
Слід зазначити, що статтею 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно зі ст. ст. 1, 10 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 11 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що Президент України, відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, зокрема, приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.
Так, відповідно до Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17.03.2014 року, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року № 1126-VІІ, оголошено та проведено часткову мобілізацію.
При цьому, особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Рішень про закінчення такого періоду на час розгляду справи Президентом України не приймалось.
Крім того, рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 01.03.2014 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України", яке введене в дію Указом Президента України від 02.03.2014 року № 189/2014, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.
Перший Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію" затверджено Законом від 17.03.2014 року й з того часу в Україні діє особливий період.
Також, Велика палата Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 зазначила, що "відповідно до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року №1932-XII "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо часових меж дії особливого періоду в розумінні Закону №3543-XII, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за змістом наведених визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Такої ж позиції дотримувалось й Міністерство оборони України у листі від 01 жовтня 2015 року №322/2/8417, у якому зазначено, що особливий період в Україні настав з 17 березня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію" та триває дотепер, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України "Про демобілізацію" після стабілізації обстановки на Сході України."
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 у період дії особливого періоду уклав Контракт про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу від 29.09.2016 (т.1,а.с.40-41).
Таким чином, проаналізувавши вищенаведені норми законодавства та встановлені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що на позивача розповсюджуються гарантії, передбачені ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України, тобто, збереження місця роботи, посади, і середнього заробітку в установі, в якій він працював на час призову.
Судом встановлено, що предметом спору є правильність визначення суми середнього заробітку, який має бути виплачено позивачу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).
Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку (абзац четвертий пункту 2 Порядку №100).
Судом встановлено, що при розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 не ввійшли суми індексації заробітної плати, оскільки це був перерахунок за попередні місяці, які, відповідно до положень Порядку №100, не включаються до розрахункового періоду.
Так, відповідно до наданого відповідачем розрахунку, за липень 2016 року нараховано 3405,15 грн. / відпрацьовано 22 дні/, за серпень 2016 року нараховано 2361,26 грн. /відпрацьовано 17 днів/. 6036,41 грн. /сума заробітної плати за 2 місяці/ : 39 днів / відпрацьовано позивачем/ = 154,78 грн./середньоденна заробітна плата/.
Як встановлено судом та не спростовано представником позивача, відповідно наказу №59-о від 25.05.2017 з ОСОБА_1 проведено повний розрахунок та виплачено компенсацію за 34 календарні дні не використаної відпустки.
Відповідно до п.10 Порядку №100 / в редакції, яка була чинна в період спірних правовідносин/ у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює в Управлінні на посаді провідного державного інспектора з 26.05.2017 року. Середній заробіток для виплати заробітної плати під час мобілізації розрахований, виходячи з посадового окладу згідно штатного розпису /ч. 3 п.4 абз.18 Порядку 100/ та становить 167,60 грн.
В 2017 році посадовий оклад провідного державного інспектора, згідно штатного розпису становив 3352,00 грн.
В 2018 році посадовий оклад провідного державного інспектора, згідно штатного розпису становив 4400 грн.
4400,00 : 3352 = 1,3126 /коефіцієнт коригування/
167,60 х 1,3126 = 219,99 грн.
Нараховано за рік 41915,96 грн. З урахуванням коефіцієнта коригування сума нарахування має становити 54997,50 грн. Різниця 13081,54 грн.
В 2019 році посадовий оклад становив 4960 грн.
4690 : 4400 = 1,0659 (коефіцієнт коригування).
219,99 х 1,0659 = 234,49 грн.
Нараховано за 2019 рік 41901,20 грн. З урахуванням коефіцієнта коригування, сума нарахування мала становити 58622,50 грн. Різниця 16721,30 грн.
В 2020 році посадовий оклад провідного державного інспектора, згідно штатного розпису становив 5100 грн.
5100 :4690 = 1,0874 /коефіцієнт коригування/.
234.49 х 1.0874 = 254,98
Нараховано за 2020 рік 44102,41 грн. З урахуванням коефіцієнта коригування, сума нарахування мала становити 63999,98 грн. Різниця 19897,57 грн.
В зв`язку з внесенням змін до Порядку №100, а саме виключення п.10 та відсутності підвищень окладів в 2021 році, коригування заробітної плати не проводиться, тому середньоденна заробітна плата становить 254,98 грн. За 5 місяців 2021 року позивачу нараховано 16927,60 грн. З урахуванням коефіцієнта коригування, сума нарахування мала становити 25752,98грн. Різниця 8825,38 грн.
З огляду на викладене вище, за спірний період, з урахуванням коефіцієнту коригування заробітної плати підлягає донарахуванню заробітна плата в сумі 58525,79 грн., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Також слід зазначити, що у відзиві відповідач 3 - Державне агентство рибного господарства України не заперечував розмір донарахуванню заробітної плати - 58525,79 грн. (т.1 а.с. 179).
Суд не приймає твердження сторони відповідача стосовно того, що позивачем не надано доказів закінчення чи продовження ним строкової служби, оскільки за ним збереглося місця роботи (посади) і нараховувався середній заробіток без коефіцієнта.
З огляду на викладене вище, за спірний період, з урахуванням коефіцієнту коригування заробітної плати підлягає донарахуванню заробітна плата в сумі 58525,79 грн., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною першою статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 246, 255, 292-297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.
Стягнути з Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області на користь ОСОБА_1 недоотриману заробітну плату в розмірі 58 525 грн. 79 коп.
В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду О.С. Петренко