Справа № 300/8204/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/8204/21 пров. № А/857/2875/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Геша Івана Юрійовича на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року про повернення позовної заяви (постановлена суддею Микитюк Р.В. у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - Геш І.Ю. звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Галицького районного відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі - ВДВС, відповідач) щодо відмови у задоволенні заяви про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №62978150 з примусового виконання постанови про стягнення з неї виконавчого збору в сумі 244076,96 грн та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №62978150.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 позовну заяву було повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача Геш І.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій через порушення норм процесуального права просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції невірно визначив кількість позовних вимог, а відтак і розмір судового збору, який підлягає сплаті позивачем. Крім того, не погоджується з поверненням позовної заяви з підстав не подання заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску. Наголошує, що предметом звернення до суду являється протиправна, на думку позивача, дія, яка виявилась у відмові скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №62978150, а тому вважає, що позивач не порушив терміну оскарження дій відповідача.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно ч.2 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені у пункті 3 частини першої статті 294 цього Кодексу (щодо повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а справу направити до суду першої інстанції на продовження її розгляду, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху в частині подання (долучення) заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску не виконав. Також не долучив документа про сплату судового збору у розмірі 908,00 грн або належних доказів, які підтверджують обставини необхідні для вирішення питання щодо звільнення, зменшення розміру або відстрочення сплати судового збору не надав.

Проте, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, до яких він прийшов з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (ч.6 ст.161 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3 ст.122 КАС України).

Згідно ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Частиною першою статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

КАС України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах, викладена у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 по справі №240/12017/19.

Так, в ухвалі від 16.06.2021 про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції серед іншого зазначив, що позивачу необхідно було надати заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду з цим позовом разом із доказами поважних причин пропуску строку та документ про сплату судового збору або належні докази, які підтверджують обставини щодо звільнення.

01.01.2022 до суду було надано заяву про усунення недоліків, в якій останній в частині сплати судового збору у розмірі 908,00 грн посилається на постанову Верховного Суду від 06.10.2020 по справі №826/11984/16, в якій міститься правовий висновок, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

Щодо виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху в частині надання (долучення) заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску, представник позивача зокрема зазначив, що предметом звернення до суду з позовною заявою являється протиправна, на думку позивача, дія, яка виявилась у відмові вчинити певні дії, зокрема скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №62978150. Дана дія випливає з листа начальника ВДВС 01.12.2021 та 10.12.2021 поданий відповідний позов до суду.

Натомість вивченням заяви позивача про усунення недоліків від 04.01.2020 судом встановлено, що позивачем не виконано вимоги вищевказаної ухвали в частині сплати судового збору та надання (долучення) заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

У свою чергу положеннями статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України не зловживаючи ними.

Для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Такі причини в даній справі скаржник пов`язує із вжиттям заходів досудового врегулювання спору.

З матеріалів справи вбачається, що 20.10.2021 позивач звернувся до начальника ВДВС із заявою (клопотанням) про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №62978150.

Листом від 15.11.2021 державним виконавцем ВДВС було відмовлено у задоволенні заяви про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №62978150.

Вказаний лист отримано представником позивача 01.12.2021.

З адміністративним позовом позивач звернувся 10.12.2021, тобто в межах десятиденного строку з дати отримання відмови у скасуванні постанови про відкриття виконавчого провадження.

У свою чергу, згідно ч.4 ст.122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Отже, положеннями частини 4 статті 122 КАС України передбачено можливість врегулювання спірних правовідносин із застосуванням процедури досудового врегулювання, у позасудовому порядку, для яких встановлено спеціальний строк.

Тобто, з огляду на реалізацію позивачем права на оскарження спірної постанови в адміністративному порядку, відповідно строк на подання адміністративного позову підлягає обрахуванню з дня вручення позивачу відповіді за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, враховуючи те, що відповідь на скаргу позивача з приводу винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №62978150 отримано 01.12.2021, а з адміністративним позовом позивач звернувся 10.12.2021 (в межах десятиденного строку для даної категорії справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця), колегія суддів дійшла висновку щодо дотримання останнім строку звернення до суду.

В частині висновків суду першої інстанції про необхідність сплати судового збору у розмірі 908,00 грн за другу вимогу немайнового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що у позивача відсутній обов`язок сплачувати судовий збір у даній справі як за дві вимоги, оскільки такі є взаємопов`язаними.

Проте, суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведеного та дійшов помилкового висновку про залишення позовної заяви без руху в частині сплати судового збору.

Відповідно до ст.1 Конвенції, високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І Конвенції.

В силу положень статті 13 розділу І Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі «Delcourt v. Belgium», Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення .

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права .

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Оскільки, суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував та не в повному обсязі дослідив фактичні обставини, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 308, 312, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Геша Івана Юрійовича задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року про повернення позовної заяви по справі №300/8204/21 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук