Справа № 380/7134/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/7134/21 пров. № А/857/20181/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Кахнич Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛІАН» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року про закриття провадження по справі (постановлена головуючим-суддею Гуликом А.Г., час ухвалення судового рішення 14 год 25 хв у м. Львові, дата складання повного тексту судового рішення 20 вересня 2021 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛІАН» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕЛІАН» (далі ТзОВ «МЕЛІАН», Товариство, позивач) звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому просило визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС, контролюючий орган, відповідач) щодо проведення дослідження фінансового-господарської діяльності Товариства із складанням висновку №67/13-01-08-01-06/43769126 від 01.04.2021 та скерування його до Львівської обласної прокуратури, а також ненадання відповіді на адвокатський запит від 25.03.2021 та зобов`язати відповідача надати запитувану в адвокатському запиті інформацію та копії документів.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 провадження по справі було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ТзОВ «МЕЛІАН» подало апеляційну скаргу, в якій через порушення норм процесуального права просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що дії службових осіб відповідача з проведення та складення Аналітичного дослідження є протиправними, оскільки вчинялись без належної правової підстави. Предметом позовних вимог є не сам факт складення аналітичного дослідження, а порушення вимог ст.ст.17, 21, 74 ПК України, зокрема, розголошення відомостей про платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конференційну інформацію, комерційну таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов`язків, шляхом скерування цієї формації в порушення вимог Закону до Львівської обласної прокуратури. Тобто має місце протиправність дій суб`єкта владних повноважень щодо розголошення формації з обмеженим доступом відносно платника та здійснення їх без належної на це правової підстави, внаслідок чого порушено права та охоронювані законом інтереси позивача та не надання запитуваної в порядку Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інформації та копії матеріалів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Стеця Р.Я., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ГУ ДПС на виконання вимог листа прокуратури Львівської області №10/1-245вих20 від 17.12.2021 було проведено дослідження фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Меліан», за результатами якого складено висновок №67/13-01-08-01-06/43769126 від 01.04.2021 (далі - висновок або Аналітичне дослідження), який скеровано на адресу ініціатора Львівської обласної прокуратури листом №3948/5/13-01-08-01-10 від 01.04.2021.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, Товариство звернулося до суду із зазначеним позовом.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору в адміністративній справі повинно бути відповідні дії чи рішення, які вчинені/прийняті в межах справляння управлінських функцій та які безпосередньо породжують для особи певні правові наслідки, порушуючи її права та законні інтереси. Однак службова діяльність відповідача щодо проведення аналітичної роботи не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність, а тому не є діями суб`єкта владних повноважень в контексті положень статті 5 КАС України, які можуть бути оскаржені до адміністративного суду. Такі дії не можуть бути предметом судового розгляду. Суд вважав, що доводи позивача стосовно протиправності дій Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС України в частині проведення дослідження фінансово-господарської діяльності щодо наявності ознак правопорушень, пов`язаних з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму або фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення та/або інших правопорушень, а також складання за його наслідком Аналітичного дослідження, можуть виступати елементом доказування при розгляді іншого спору або ж підлягати оцінці як доказ у рамках кримінального провадження чи враховуватися при доказуванні у ній. Стосовно оскарження дій по ненаданню відповідачем відповіді на адвокатський запит, суд першої інстанції вказав, що предметом адвокатського запиту №108 від 25.03.2021 є інформація, яка містить таємницю досудового розслідування, порядок ознайомлення з якою врегульовано спеціальним нормативно-правовим актом, а саме Кримінальним процесуальним кодексом України, який серед іншого, визначає права та обов`язки розпорядників інформації, яка стосується досудового розслідування, визначає порядок ознайомлення з відповідної інформацією, а також дефінує процедури оскарження бездіяльності зобов`язаних суб`єктів у разі їх бездіяльності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).

Спором адміністративної юрисдикції у розумінні п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав кваліфікувати спір як публічно-правовий і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень саме владних управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Ці положення не поширюють свою дію на правові ситуації, які вимагають інших форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

У цій справі ТзОВ «Меліан» звернулось до адміністративного суду, оскаржуючи дії ГУ ДПС щодо проведення за скерування прокурора дослідження фінансово-господарської діяльності Товариства, за результатами якого складено висновок.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (п.2 ч.2 ст.19 КАС України).

Отже, законодавцем передбачено публічно-правові спори, які належить розглядати не лише в адміністративному провадженні, а й у порядку кримінального судочинства.

Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності, правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Завданнями кримінального провадження відповідно до ч.1 ст.2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Згідно ст.93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом

Частиною третьою статті 93 КПК України передбачено, що сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У рішенні від 23.05.2001 №6-рп/2001 Конституційний Суд України зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської.

Таким чином, органи досудового розслідування та прокурори під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, відтак, оскарження таких діянь має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.

Аналізуючи наведені вище положення чинного законодавства та фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувані дії відповідача вчинялися на виконання постанови прокурора про проведення аналітичного дослідження при проведенні досудового розслідування, тобто на підставі процесуальних документів, прийнятих (складених) на підставі норм та в порядку, передбаченому КПК України.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури.

Отже, з наведеного слідує, що посадова особа ГУ ДПС діяла на виконання листа прокурора у відповідному кримінальному провадженні та здійснювала не публічно-владні управлінські функції, а виключно процесуальні функції, як спеціаліст залучений в кримінальному провадженні.

Такі дії не є способом реалізації посадовими особами владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Частиною першою статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Процедура та порядок такого оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування регламентований § 1 глави 26 КПК України.

Частиною першою статті 303 КПК України визначено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) можуть бути оскаржені. При цьому, встановлений ч.1 ст.303 КПК перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування є вичерпним. До дій, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження, належать лише дії слідчого або прокурора при застосуванні останніми заходів безпеки (пункт 6 частини 1 зазначеної статті).

Згідно ч.2 ст.303 КПК України, інші дії слідчого чи прокурора (як і їхні рішення та бездіяльність, які не визначені у ч.1 ст.303 КПК), можуть бути оскаржені під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст.ст. 314-316 КПК України.

Таким чином, якщо позивач не погоджуються з діями слідчого або прокурора (як процесуального керівника) під час досудового розслідування, він не позбавлений права звернутись з відповідною заявою (або скаргою) до відповідного місцевого суду в порядку, передбаченому КПК України.

Оскільки спір у цій справі виник у зв`язку прийняттям податковим органом висновку аналітичного розслідування, який зроблено в рамках кримінального провадження та на вимогу прокурора, перевірка правомірності таких діянь (щодо вимоги на складання спірного висновку) з огляду на положення п.2 ч.2 ст.19 КАС України знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, адже їх оскарження має здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, відтак, висновок суду першої інстанції щодо необхідності закриття провадження по справі є законним та обґрунтованим.

Стосовно оскарження позивачем ненадання контролюючим органом відповіді на адвокатський запит, колегія суддів зазначає наступне.

КПК України регламентує спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників кримінального провадження з інформацією, створеною (одержаною) у ході досудового розслідування та судового провадження відповідної кримінальної справи. А тому доступ учасників кримінального провадження до інформації, створеної (одержаної) у ході досудового розслідування, забезпечується в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Інші особи, які не є учасниками кримінального провадження, можуть реалізувати своє право на отримання відповідної інформації за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.222 КПК України.

Відповідно ч.1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 (далі Закон №2939-VI), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Правові засади організації діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовані Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Закон визначає адвокатський запит - як письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту (ч.1 ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За змістом статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Виходячи з наведених правових норм, адвокатський запит не є запитом, що направлений на отримання публічної інформації, оскільки може бути спрямований не лише до суб`єктів владних повноважень, але й до будь-якої юридичної особи з метою отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №2939-VI, інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Частиною першою статті 8 Закону №2939-VI визначено, що таємною інформацією є інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

Згідно п.5 ч.1 ст.3 КПК України, досудовим розслідуванням є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Частиною другою статті 214 КПК України передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Таким чином, інформацією, яка містить таємницю досудового розслідування, є та, яку було створено або одержано відповідачем у кримінальному провадженні після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Доступ до такої інформації мають учасники кримінального провадження та інші особи.

Так, КПК України регламентує спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників кримінального провадження з інформацією, створеною (одержаною) у ході досудового розслідування та судового провадження відповідної кримінальної справи. А тому доступ учасників кримінального провадження, до яких належить, зокрема, адвокат, до інформації, створеної (одержаної) у ході досудового розслідування, забезпечується в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Інші особи, які не є учасниками кримінального провадження, можуть реалізувати своє право на отримання відповідної інформації за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 222 КПК України.

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 08.04.2020 по справі №826/7244/18.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, предметом адвокатського запиту №108 від 25.03.2021 є інформація, яка містить таємницю досудового розслідування. Порядок ознайомлення з такою інформацією, врегульовано спеціальним нормативно-правовим актом, а саме КПК України. Названий правовий акт, серед іншого, визначає права та обов`язки розпорядників інформації, яка стосується досудового розслідування, визначає порядок ознайомлення з відповідної інформацією, а також дефінує процедури оскарження бездіяльності зобов`язаних суб`єктів у разі їх бездіяльності.

Отже, ч.1 ст.303 КПК України встановлено які саме діяння можуть бути оскаржені в межах досудового провадження. При цьому, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу (ч.2 ст.303 КПК України).

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що питання правомірності отримання доказів у кримінальному провадженні не може бути предметом судового розгляду адміністративного суду, оскільки такі обставини підлягають перевірці судом за правилами кримінального судочинства.

За змістом п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналізуючи наведені вище правові норми та оцінюючи встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛІАН» залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року про закриття провадження по справі №380/7134/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 04.04.2022