Справа № 460/4908/21
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2021-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 грудня 2021 року м. Рівне №460/4908/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), про визнання дій відповідача протиправними, а також зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача час роботи з 18.11.1991 по 25.02.1993, з 27.02.1993 по 05.11.2011 згідно з трудовою книжкою, період зайняття підприємницькою діяльністю з 29.05.1992 по 29.03.2012 згідно з витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та призначити позивачу пенсію з дня подання заяви про її призначення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в березні 2021 року, після досягнення 61-річного віку та за наявності трудового стажу більше 25 років, позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії. Однак, в тому ж місяці позивач отримав лист відповідача про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу в необхідному розмірі. Так, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача періоди з 18.11.1991 по 25.02.1993 та з 27.02.1993 по 05.11.2011 через наявність у трудовій книжці недоліків у записах про такі періоди роботи та неподання додаткових документів з метою їх підтвердження. В свою чергу, підстави незарахування до страхового стажу періоду провадження позивачем підприємницької діяльності з 29.05.1992 по 29.03.2012 відповідач взагалі не вказав у листі. Позивач звертає увагу, що питання зарахування до страхового стажу вказаних вище періодів роботи було предметом спору в адміністративній справі № 460/2271/20, за наслідками вирішення якої суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову та зобов`язання пенсійного органу включити такі періоди до страхового стажу позивача. Натомість, суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції по справі № 460/2271/20 лише з тих мотивів, що позивач не подав до пенсійного органу заяву про призначення пенсії встановленої форми. За таких обставин, позивач вважає описані вище дії відповідача протиправними, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому на обґрунтування заперечень вказано, що згідно з індивідуальними відомостями про позивача як про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку, відомості про сплату позивачем страхових внесків за період здійснення ним підприємницької діяльності, відсутні. Тому до страхового стражу позивача не був зарахований період ведення підприємницької діяльності з 29.05.1992 по 29.03.2012. Також не зараховано періоди роботи з 18.11.1991 по 25.02.1993 та з 27.03.1995 по 31.12.2003, оскільки позивачем не наданий контракт або уточнююча довідка на підтвердження вказаних періодів роботи. Зокрема, всупереч вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, записи трудової книжки позивача № 16 (прийняття з 18.11.1991) та № 20 (прийняття з 27.03.1995) не містять реквізитів наказів про прийняття на роботу. Водночас, до страхового стажу для обчислення пенсії зараховується період роботи з 01.10.1999 по 31.12.1999 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Відтак, відповідач вказує, що згідно з записами у трудовій книжці та відомостями, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 16 років 6 місяців 28 днів, а отже позивач не має права на призначення пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу - 25 років. Натомість, право на пенсію за віком з урахуванням страхового стажу 16 років 6 місяців 28 днів позивач набуде у віці 65 років у відповідності до чинного пенсійного законодавства. За таких обставин відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзив до неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

03.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 13.03.2021 за №1700-0304-8/11377 відповідач повідомив, що згідно з індивідуальними відомостями про позивача як застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про сплату страхових внесків за період здійснення позивачем підприємницької діяльності. Вказано, що враховуючи матеріали звернення та дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 16 років 2 місяці 17 днів. Водночас, повідомлено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 18.11.1991 по 25.02.1993, оскільки в долучених документах відсутній контракт або уточнююча довідка про підтвердження даного періоду роботу. Також не зараховано період роботи з 27.02.1993 по 05.11.2011 через те, що у запис про звільнення з роботи в трудовій книжці дописано посаду відповідальної особи (директора). Враховуючи зазначене, відповідач дійшов висновку, що позивач не мав права на призначення пенсії за віком на час звернення з відповідною заявою через відсутність необхідного страхового стажу 25 років.

Не погодившись з таким діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (далі - Закон №1058-ІV), передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

В силу вимог ст.62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Також пунктом 2.4 Інструкції № 58 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

На виконання статті 62 Закону №1788-ХІІ, Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п.2 Порядку №637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи письмових трудових договорів, застосовується тільки в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні записи про роботу особи на підприємстві внаслідок неможливості одержання від підприємства довідки чи відповідних документів про стаж роботи.

Проте, як встановлено судом та не заперечується сторонами, у позивача є в наявності трудова книжка, яку він надавав відповідачу для призначення пенсії по віку.

Водночас, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії відповідач піддав сумніву достовірність записів у його трудовій книжці щодо окремих періодів роботи, а саме: 18.11.1991 по 25.02.1993 та з 27.02.1993 по 05.11.2011.

Згідно з трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_2 від 20.07.1973, копію якої долучено до матеріалів справи, 18.11.1991 позивач прийнятий на посаду художника у Виробничо-комерційну фірму "Макропол ЛТД" на підставі контракту від 18.11.1991 та 25.02.1993 звільнений з цієї посади за власним бажанням на підставі наказу №11 від 25.02.1993.

Згідно з записами №№ 18, 19 у трудовій книжці, 27.02.1993 позивач зарахований на посаду директора ТОВ "АРТ" на підставі наказу № 1 від 27.02.1993 та 27.03.1995 звільнений з посади директора за власним бажанням на підставі протоколу зборів засновників № 8 від 27.03.1995.

Суд погоджується з покликанням відповідача на те, що у записі № 19 в трудовій книжці позивача про звільнення посаду відповідальної особи (директора) виконано іншим почерком, відмінним від того, що виконав сам запис.

Однак, з даного приводу суд зауважує, що чинна на момент внесення такого запису Інструкція № 58 не містила заборони щодо можливості виконання одного запису в трудовій книжці різними особами. Єдиною вимогою з даного приводу, згідно з вимогами Інструкції № 58, було щоб запис виконувався акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Як встановлено судом, у записі № 19 в трудовій книжці позивача найменування посади відповідальної особи, хоч і зазначено іншим почерком, однак акуратно без виправлень та неточностей, у зв`язку з чим з огляду на приписи п.3 Порядку №637 у пенсійного органу не було підстав для витребування додаткових документів для підтвердження відповідного періоду роботи.

Також як свідчать записи трудової книжки позивача, 27.03.1995 протоколом зборів засновників №8 від 27.03.1995 ОСОБА_1 затверджено головним художником ТОВ "АРТ" та згідно з наказом №11 від 05.11.2011 звільнено з роботи за згодою сторін.

Таким чином, трудова книжка позивача містить записи про його роботу у Виробничо-комерційній фірмі "Макропол ЛТД" на посаді художника в період з 18.11.1991 по 25.02.1993 та про роботу в ТОВ "АРТ" на посаді директора з 27.02.1993 по 27.03.1995, посаді головного художника в період з 27.03.1995 по 05.11.2011. Дані записи завірені чітким відтиском печатки вказаних підприємств та не містять ні виправлень, ні інших позначень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

При цьому, зазначення в графі "Найменування, дата та номер документів, на підставі яких внесено запис" дати та номеру контракту, а також протоколу зборів засновників, а не дати та номеру наказу про призначення не є підставою для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача та звужує його законне право на зарахування вказаного періоду до стажу роботи на вказаному підприємстві.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 291/99/17.

Відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління ПФУ 25.11.2005 за №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм п.4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Водночас, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до загального стажу. Відповідач, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за віком з підстав непідтвердження наявності у нього достатнього стажу роботи, будь-яких додаткових документів від нього не вимагав, жодних дій по їх самостійному отриманню не вчиняв.

З аналізу норм пенсійного законодавства слідує, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком відповідач зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи. У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв пенсійний орган обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Висновки аналогічні за змістом викладені в постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а, від 12.12.2019 у справі №289/674/17 та від 19.12.2019 у справі №307/541/17.

З огляду на наведене, суд вважає, що періоди роботи позивача з 18.11.1991 по 25.02.1993 та з 27.02.1993 по 05.11.2011 належним чином підтверджені його трудовою книжкою, а отже підстав для неврахування їх до страхового стажу останнього немає.

Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 29.05.1992 по 29.03.2012, суд зазначає таке.

Відповідно до абз.3 пп.2 п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 3-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Розділ XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV був доповнений пунктом 3-1 згідно із Законом України №2148-VIII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", який набрав чинності 11 жовтня 2017 року. Даним пунктом передбачено, що період ведення підприємницької діяльності з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно підтверджуються лише довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Крім того, відповідно до пункту 4 Порядку №637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Судом також встановлено, що в період з 29.05.1992 по 29.03.2012 ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та здійснював підприємницьку діяльність за видом спеціалізована діяльність дизайну.

Так, згідно з архівним витягом від 27.01.2020 №07/01-90 рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської області "Про державну реєстрацію суб`єктів підприємництва" №251 від 29.05.1992, за результатами розгляду відповідної заяви позивача виконком міської ради народних депутатів вирішив зареєструвати ОСОБА_1 як підприємця та видати йому посвідчення про державну реєстрацію на право зайняття підприємницькою діяльністю, а оподаткування підприємця здійснювати згідно діючого законодавства.

Цього ж дня, 29.05.1992 відомості про реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вид діяльності: 74.10 Спеціалізована діяльність дизайну (а.с.9-10).

Як свідчить дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 29.03.2012 ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність за власною заявою.

Судом встановлено, що первинні документи, які містять додаткові відомості про здійснення позивачем підприємницької діяльності з 1992 по 2012 роки, сплату ним страхових внесків та/або єдиного податку у вказаний період, ні у позивача, ні в Головного управління ДПС у Рівненській області, не збереглися, зважаючи на термін такого зберігання.

Також зміст листа Головного управління ДПС у Рівненській області від 12.04.2021 за № 4154/6/17-00-12-03-04 свідчить, що до 01.10.2013 адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснював Пенсійний фонд України, у зв`язку з чим податковий орган немає можливості надати інформацію про сплачені позивачем суми єдиного внеску за період з1992-2012 роки.

Суд вважає, що в даному випадку, позивач не може бути позбавленим свого права на зарахування до страхового стажу періоду зайняття ним підприємницькою діяльністю через закінчення терміну зберігання документів, оскільки це відбулося не з його вини, тобто у зв`язку з обставинами, що виникли не з його волі, та на які він не міг вплинути. Позивач зі свого боку вчинив всі залежні від нього дії для підтвердження ним зайняття підприємницькою діяльністю, і у нього відсутня будь-яка можливість отримати інші відомості, окрім даних, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та архівній довідці.

Таким чином, на переконання суду, дії відповідача при відмові у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його зайняття підприємницькою діяльністю, є непропорційними заявленій легітимній меті, тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Більше того, як свідчать матеріали справи, позивач надав відповідачу витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з яким в період з 29.05.1992 по 29.03.2012 він був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, а решту інформації щодо сплати страхових внесків позивачем у вказаний період відповідач повинен мати у своєму розпорядженні, оскільки, як вже зазначалося судом вище, період здійснення підприємницької діяльності до 1 травня 1993 року зараховується до стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, а періоди провадження підприємницької діяльності з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року - на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

З урахуванням обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що відповідач, відмовивши в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 часу його роботи з 18.11.1991 по 25.02.1993 та з 27.02.1993 по 05.11.2011 та періоду зайняття ним підприємницькою діяльністю з 29.05.1992 по 29.03.2012, допустив протиправні дії, а відтак діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Таким чином, належним способом захисту порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача є визнання протиправними дій відповідача, що полягають у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 часу роботи з 18.11.1991 по 25.02.1993 та з 27.02.1993 по 05.11.2011 та періоду зайняття останнім підприємницькою діяльністю з 29.05.1992 по 29.03.2012.

З огляду на наведене, відповідача слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу позивача час роботи з 18.11.1991 по 25.02.1993 та з 27.02.1993 по 05.11.2011, а також період зайняття ним підприємницькою діяльністю з 29.05.1992 по 29.03.2012.

Як вже зазначалося судом раніше, в силу вимог ч.1 ст.26 Закону №1058-IV право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії після досягнення ним 60-річного віку і за наявності страхового стажу більше 25 років, а отже ним дотримано усі умови для призначення пенсії.

Листом від 13.03.2021 за №1700-0304-8/11377 відповідач фактично відмовив позивачу в призначенні пенсії, у зв`язку з недостатністю необхідного страхового стажу.

Водночас, як встановлено судом, та обставина, за якої у позивача виникла нестача достатнього страхового стажу для призначення пенсії, зумовлена безпідставним незарахуванням відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 18.11.1991 по 25.02.1993 та з 27.02.1993 по 05.11.2011 та періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 29.05.1992 по 29.03.2012, з урахуванням яких страховий стаж позивача становить понад 25 років

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

З огляду на це, відповідача слід зобов`язати призначити позивачу пенсію за віком з дати звернення останнього за призначенням пенсії - 03.03.2021.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування власної позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у сумі 908грн.

Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, які полягають у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 часу роботи з 18.11.1991 по 25.02.1993 з 27.02.1993 по 05.11.2011, періоду зайняття ним підприємницькою діяльністю з 29.05.1992 по 29.03.2012 та відмові останньому в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 час роботи з 18.11.1991 по 25.02.1993, з 27.02.1993 по 05.11.2011, період зайняття ним підприємницькою діяльністю з 29.05.1992 по 29.03.2012, а також призначити ОСОБА_1 пенсію по віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 03.03.2021.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у розмірі 908грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

2) відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Короленка, буд. 7; ).

Повний текст рішення складений 22 березня 2022 року

Суддя Д.Є. Махаринець