Справа № 340/7762/21
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/7762/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Дегтярьової С.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 )

до відповідача: Головного управління ДФС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Кіровоградській області щодо відмови йому у нарахуванні та виплаті компенсації за невикористані щорічні чергові відпустки у загальній кількості 106 календарних дня, а саме: у 2010 році - 20 днів, 2011 році - 5 днів, 2012 році - 3 днів, 2013 році - 6 днів, 2014 році - 12 днів, 2015 році - 17 днів, 2016 році - 11 дні, 2017 році - 16 днів, 2018 році - 16 днів з грошового забезпечення станом на день звільнення з податкової міліції органів ДВС 06.09.2019 р.;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Кіровоградській області нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані щорічні чергові відпустки у 2010 році - 20 днів, 2011 році - 5 днів, 2012 році - 3 днів, 2013 році - 6 днів, 2014 році - 12 днів, 2015 році - 17 днів, 2016 році - 11 дні, 2017 році - 16 днів, 2018 році - 16 днів з грошового забезпечення станом на день звільнення з податкової міліції органів ДВС 06.09.2019 р.

Свою позицію заявник мотивував тим, що після звільнення з ним не проведено повного розрахунку за такою компенсацією.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 р. відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.41-42).

12.11.2021 року Головним управлінням ДФС в Кіровоградській області подано відзив на позов, в якому вказано, що оскільки ОСОБА_1 , був звільнений не за нормами КЗпП України, підстави стверджувати про порушення норм даного кодексу відсутні. Компенсації за Положенням №114 підлягають лише невикористані дні відпустки у році звільнення (а.с.52-55).

Позивач подав відповідь на відзив в якому вказав про обґрунтованість позовних вимог (а.с.167).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні її фактичні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив навчання в Національному університеті державної податкової служби України до 16.06.2010 року.

Відповідно до Положення, затвердженого Указом Президента України від 13.07.2000 року № 886/2000, Державна податкова адміністрація України була центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом.

Потім з 17.06.2010 року по 01.10.2010 року проходив службу на посаді оперуповноваженого сектору по обслуговуванню Кіровоградської МДПІ ГВПМ Кіровоградської ОДПІ.

З 01.10.2010 року по 28.03.2012 року - оперуповноважений відділу протидії незаконному відшкодуванню ПДВ ГВПМ Кіровоградської ОДПІ.

Указом Президента України від 12.05.2011 року №584/2011 затверджено Положення про Державіну податкову службу України.

З 28.03.2012 року по 01.11.2012 року - оперуповноважений відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ ГВПМ Кіровоградської ОДПІ.

З 01.11.2012 року по 01.07.2013 року - позивач проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ ГВПМ Кіровоградської ОДПІ Кіровоградської області ДПС.

Відповідно до Указу Президента від 18 березня 2013 року №141/2013 Міністерство доходів і зборів України стало правонаступником Державної податкової служби України та Державної митної служби України, що реорганізуються.

01.07.2013 року позивач перебував у розпорядженні Міністерства доходів і зборів України.

02.07.2013 року - позивач перебував у розпорядженні ГУ Міністерства доходів і зборів України у Кіровоградській області.

З 02.07.2013 року по 01.08.2013 року - позивач проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого сектору оперативного супроводження адміністрування ПДВ головного оперативного відділу Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області.

З 01.08.2013 року по 12.11.2013 року - позивач проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного відділу Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області.

З 12.11.2013 року по 03.02.2014 року - позивач проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого сектору оперативного супроводження адміністрування ПДВ головного оперативного відділу Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області.

З 03.02.2014 року по 03.08.2015 року - позивач проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого сектору оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області.

Постановою КМУ від 21 травня 2014 р. № 160 утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

03.08.2015 року - позивач перебував у розпорядженні ГУ ДФС України у Кіровоградській області.

З 03.08.2015 року по 28.09.2015 року - позивач проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області.

З 28.09.2015 року по 06.04.2016 року - позивач проходив службу на посаді начальника відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області.

З 06.04.2016 року по 23.05.2016 року - позивач проходив службу на посаді в.о. начальника відділу викриття кримінальних правопорушень у митній сфері оперативного управління ГУ ДФС у Кіровоградській області.

З 23.05.2016 року по 21.02.2018 року - начальник відділу викриття кримінальних правопорушень у митній сфері оперативного управління ГУ ДФС у Кіровоградській області.

З 21.02.2018 року по 21.06.2018 року - позивач проходив службу на посаді начальника третього відділу управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО Головного управління ДФС у Донецькій області.

З 21.06.2018 по 25.06.2018 року - позивач перебував у розпорядженні ГУ ДФС України у Кіровоградській області.

З 25.06.2018 року по день звільнення (09.09.2019 року) - позивач проходив службу на посаді начальника відділу викриття кримінальних правопорушень у митній сфері оперативного управління ГУ ДФС у Кіровоградській області (а.с.61).

09 вересня 2019 року наказом ГУ ДФС в Кіровоградській області №664-о позивач був звільнений зі служби в податковій міліції в органах ДФС у запас Збройних Сил з постановкою на військовий облік за п.64 підпункт «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114). Даний наказ не містить інформації щодо частини невикористаної щорічної відпустки, за час, що передує року звільнення, тобто із 2010 по 2018 роки включно. Він містить лише вказівку на виплату грошової компенсації за невикористану відпустку у 2019 році за 9 діб (а.с.56).

Відповідно до змісту трудової книжки позивача, запис №1 - "прийнятий на службу в органи податкової міліції ДПА у Кіровоградській області", запис №2 - "звільнений з органів податкової міліції ДФС України" (а.с.12).

Відповідно до наказу ГУ ДФС в Кіровоградській області №664-о від 09 вересня 2019 року вказано на таке:

- виплатити грошову допомогу у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до постанови КМУ №393 від 17.07.1992 року;

- невикористана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік складає 9 діб;

- вислуга років для виплати грошової допомоги складає 14 років та 9 днів;

- підстава - рапорт ОСОБА_1 , протокол засідання атестаційної комісії від 29.08.2019 року №7.

За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас, за приписами статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В аспекті спірних правовідносин, суд зазначає, що поняття "грошове забезпечення" і "заробітна плата", які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір щодо виплати грошового забезпечення працівникам податкової міліції, у тому числі компенсації за невикористані дні відпустки, охоплюється застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням "законодавство про оплату праці" та, відповідно, звернення до суду з заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком.

Позивач посилається на те, що має право на 106 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки.

Відповідач посилається на те, що у нього відсутній обов`язок компенсувати всі дні невикористаної відпустки за роки, що передують року звільнення. Невикористані ж дні в 2019 році (році звільнення) відповідач компенсував у встановленому порядку.

17 серпня 2021 року позивач просив ГУ ДПС у Кіровоградській області надати завірені копії відомостей по заробітній платі у розрізі років, починаючи з 2010 року, та вказати кількість використаних днів відпустки в розрізі років (а.с14).

ГУ ДПС у Кіровоградській області 26.08.2021 року повідомило про те, що позивач використав наступну кількість днів щорічної основної оплачуваної відпустки:

- за 2010 рік. - 10 днів;

- за 2011 рік - 25 днів;

- за 2012 рік - 27 днів;

- за 2013 рік - 24 дні;

- за 2014 рік - 18 днів;

- за 2015 рік - 18 днів;

- за 2016 рік - 24 днів;

- за 2017 рік - 19 днів;

- за 2018 рік - 19 днів;

- за 2019 рік - 14 днів (9 днів компенсовано) (а.с.15).

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 45 Конституції України установлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Частиною першої статті 18 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII (далі - Закон №565-XII), на момент початку служби позивачки, визначалось, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Розділом XVIII-2 «Податкова міліція» Податкового кодексу України (виключений на підставі Закону № 1797-VIII від 21.12.2016 - застосовується з 25.09.2021) було визначено правові засади організації та діяльності податкової міліції, статус поліцейських, а також порядок проходження служби.

Пунктом 352.1 статті 352 Податкового кодексу України встановлено, що на службу до податкової міліції приймаються на контрактній основі громадяни України, які мають відповідну освіту, здатні за своїми особистими, діловими, моральними якостями та станом здоров`я виконувати обов`язки відповідно до покладених на податкову міліцію завдань.

Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Статтею 356 Податкового кодексу України встановлено, зокрема, що Держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до пункту 357.2 статті 357 Податкового кодексу України форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» установлено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (пункту 1).

Згідно із пунктом 49 Положення №114 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.

Приписами пунктів 51, 52 Положення №114 передбачено, що тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно. За рішенням Міністра внутрішніх справ у виняткових випадках можуть надаватися чергові відпустки тривалістю 45 діб особам рядового і начальницького складу, які потребують подовженого відпочинку у зв`язку з особливо складними умовами служби.

Чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року. Особам рядового і начальницького складу, які захворіли під час чергової відпустки, вона після одужання продовжується на число невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється начальником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого лікарем і начальником (головним лікарем) лікувального закладу.

Відповідно до пункту 55 Положення №114 відкликання осіб рядового і начальницького складу із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено прямим начальником (від начальників головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, на транспорті та науково-дослідних установ, ректорів вищих навчальних закладів МВС, прирівняних до них і вище).

При відкликанні з чергової відпустки невикористана її частина надається, як правило, в поточному році. Якщо невикористана частина відпустки становить 10 діб і більше, особам рядового і начальницького складу видаються проїзні документи для проїзду до місця проведення відпустки, але не далі пункту, з якого вони були відкликані, і назад, а також надається додатковий час на дорогу понад відпустку.

За бажанням осіб рядового і начальницького складу, невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Судом досліджено розрахункові листи з виплатами роботодавцем на користь позивача.

Так, в цих листах за період з 2010-2019 рік вказано, що ОСОБА_1 надавалась відпустка ПМ, виплачувались оздоровчі.

Судом встановлено, що між сторонами відсутній спір в частині днів використаних відпусток за 2010-2019 роки. Так, з 2010 року по 2014 рік, позивач мав право на 30 діб щорічної основної відпустки. З огляду на використані дні, невикористаними днями такої відпустки залишились:

- за 2010 рік - 20 днів;

- за 2011 рік - 5 днів;

- за 2012 рік - 3 дні;

- за 2013 рік - 6 днів;

- за 2014 рік - 12 днів.

Також, сторони не заперечували того факту, що з 01.09.2015 року позивач набув право на 35 діб щорічної оплачуваної основної відпустки.

У відповідності до п.49 Положення № 114 при наданні чергової та додаткової відпусток їх тривалість визначається діленням повного розміру кожної із відпусток на дванадцять і множенням на число повних місяців служби.

Оскільки позивач в 2015 році відпрацював вісім повних календарних місяців за наявності права на відпустку тривалістю 30 діб, то за цей період мав право на 20 діб такої відпустки (30:12) х 8 = 20 діб.

А враховуючи той факт, що позивач в 2015 році відпрацював чотири повних календарних місяців за наявності права на відпустку тривалістю 35 діб, то за цей період мав право на 11 діб такої відпустки (35:12) х 4 = 11 діб.

Таким чином, позивачу належало право на 31 добу щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік, що свідчить про 13 невикористаних днів такої відпустки, а не 17 як стверджує позивач.

За наявності з 01.09.2015 року права у позивача на 35 діб щорічної основної оплачуваної відпустки, кількість її невикористаних днів з 2016 року становить:

- за 2016 рік - 11 днів;

- за 2017 рік - 16 днів;

- за 2018 рік - 16 днів.

Відповідно до пункту 10 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

У своєму відзиві ГУ ДФС в Кіровоградській області посилалось на відсутність у нього обов`язку щодо нарахування та виплати позивачу при звільненні компенсації за невикористані відпустки за роки, що передували року звільнення позивача зі служби.

Суд звертає увагу на те, що право працюючої особи на відпочинок закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Надання всім працівникам щорічної оплачуваної відпустки є реалізацією їх права на відпочинок, яке закріплене статтею 45 Конституції України.

Відповідно до статті 348 Податкового кодексу України податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Статтею 353 Податкового кодексу України передбачено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Пунктом 12 Положення №114 передбачено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

При цьому тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу, відповідно до пункту 51 Положення №114, визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ.

Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон України № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону України № 504/96-ВР, законодавцем передбачені такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Суд зауважує, що норма, яка зафіксована у пункті 56 Положення № 114 є бланкетною, якою законодавець знову відсилає до законодавства, яке регулює питання виплати грошової компенсації за невикористану відпустку. Положення № 114 питання виплати грошової компенсації за невикористану відпустку не регулює.

Таким чином у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, працівник податкової міліції має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002, що ухвалене у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання нормами Положення № 114 питання компенсації невикористаної частини відпустки особам, які звільняються з органів внутрішніх справ за минулі роки, то при вирішенні даного спору необхідно застосовувати відповідні норми КЗпП України і Закону України № 504/96-ВР, які регулюють спірні правовідносини.

Так у відповідності до статті 24 частини 1 Закону України № 504/96-ВР та статті 83 частини 1 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже у випадку звільнення працівників податкової міліції їм виплачується компенсація за всі, без винятків, невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19.01.2021 у справі 160/10875/19, 04 лютого 2021 року та у справі № 160/5393/19 (адміністративне провадження № К/9901/19139/20) яка враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Суд наголошує, що підхід до правозастосування при вирішенні правовідносин щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток за роки, що передували року звільнення зі служби, зокрема, враховуючи висновки Верховного Суду, викдадені у вищезгадуваній постанові від 19 січня 2021 року у справі №160/10875/19, повинен застосовуватися також і до правовідносин щодо виплати працівникам органів внутрішніх справ грошової компенсації за невикористані дні відпусток за роки, що передували року їхнього звільнення.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР середній заробіток працівника визначається за правилами, закріпленими у Порядку №100.

За загальним правилом обчислення середньої зарплати для оплати відпусток або виплати компенсації за невикористані відпустки здійснюється, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки ( абз.1 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»).

Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04 лютого 2021 року у справі №160/5393/19 (адміністративне провадження №К/9901/19139/20).

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Наказом Міністерства фінансів України від 17 липня 2018 року №616 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції (далі - Порядок №616), у редакції, чинній станом на дату звільнення позивача зі служби в органах податкової міліції (05 жовтня 2021 року), встановлено, що грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається з:

1) посадового окладу;

2) окладу за спеціальним званням;

3) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення:

надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень;

доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук;

доплати за вчене звання;

премій;

4) одноразових додаткових видів грошового забезпечення:

матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань;

допомоги для оздоровлення.

Згідно розділу XII «Грошове забезпечення у разі звільнення зі служби та у разі поновлення на службі осіб начальницького складу податкової міліції» Порядку №616 за невикористані дні відпусток особам начальницького складу податкової міліції, які звільняються зі служби, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток проводиться виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів невикористаної відпустки.

Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток вказується в наказі про звільнення.

У разі звільнення особи начальницького складу податкової міліції виплата грошового забезпечення проводиться в день звільнення.

При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку (п.3 Постанови 100):

- суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт;

- премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період;

- при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Також, п.4 Постанови 100 визначений перелік виплат, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати.

Пунктом 5 Постанови визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки визначено п. 7 Постанови: проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

За даними розрахункових листів за 2020 та 2021 роки, загальна сума нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.09.2018 року по 31.08.2019 року (12 календарних місяців до дати звільнення) у відповідності до вимог Постанови 100, склала 218605,82 грн. Кількість календарних днів за цей же період, з урахуванням святкових та неробочих днів становив 354 днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата розрахунково склала 617,53 грн. (218605,82 грн./354 дні).

З огляду на те, що позивачу належить до компенсації 102 дні щорічної основної оплачуваної відпустки, загальні сума компенсації складає 62988,06 грн. (617,53 грн. х 102) відповідно.

Як видно, між сторонами існує спір з приводу суми середньоденної заробітної плати позивача, із якої належить вирахувати суму компенсації. Так, зі змісту відзиву на позов, ГУ ДФС в Кіровоградській області стверджує, що середньоденний розмір заробітної плати позивача для вирахування компенсації становить 561,62 грн., оскільки за 9 днів невикористаної позивачем відпуски за 2019 рік виплачено 5054,63 грн., а позивач посилається на те, що таку компенсацію слід провести з грошового забезпечення станом на день звільнення - на 06.09.2019 року, що виключає можливість задоволення позовних вимог у той спосіб, який просить позивач - шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку компенсацію (а.с.167).

Тому суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача обраховану судом суму компенсації за невикористані дні відпусток, а саме - 62988,06 грн. за 102 дні щорічної основної відпустки за період 2010-2018 роки.

Щодо належності відповідача

Суд звертає увагу, що належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не повинна і не може відповідати за пред`явленим позовом. У разі якщо за змістом норми матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, учасником спірних відносин та зобов`язаною особою є інша, ніж особа, до якої пред`явлено позов, підстави для задоволення позову відсутні. У такому випадку суд з метою забезпечення захисту порушеного (оспорюваного, невизнаного) права особи повинен замінити неналежного відповідача належним або залучити до участі у справі співвідповідача.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнений зі служби наказом Головного Управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області (а.с.13). Цим же управлінням йому виплачена часткова компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога при звільненні та інші виплати, пов`язані з припиненням служби (а.с.36).

Пунктом 2 Постанови КМУ від 15 травня 2019 р. № 395 «Питання Державної податкової служби», зокрема, утворено комісію з реорганізації Державної фіскальної служби.

У зв`язку з набуттям чинності 25 березня 2021 року Закону України від 28 січня 2021 року №1150-IX «Про Бюро економічної безпеки України» (із змінами, далі - Закон), згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (із змінами і доповненнями, далі - Постанова № 1200), абзацу другого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15 травня 2019 року № 395 «Питання Державної податкової служби» (із змінами і доповненнями), продовжились здійснюватись відповідні заходи, пов`язані з реорганізацією (ліквідацією) Державної фіскальної служби України (далі - ДФС), що передбачені Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 (із змінами, далі - Постанова № 1074).

Згідно з підпунктом 2 пункту 10 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, Кабінету Міністрів України необхідно не пізніше восьми місяців з дня набрання чинності цим Законом забезпечити ліквідацію ДФС.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2021 року №510 «Про утворення Бюро економічної безпеки України», Кабінет Міністрів України постановив утворити Бюро економічної безпеки України (далі - Бюро) як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2021 року №761 «Про внесення зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 р. № 85», Кабінет Міністрів України постановив внести зміну в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року № 85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», виключивши таку позицію: «ДФС 4604».

24 листопада 2021 року Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження № 1493-р «Про початок діяльності Бюро економічної безпеки», згідно з яким погодився із пропозицією Бюро про початок його діяльності та можливість виконання зазначеним Бюро функцій і завдань щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.

З огляду на відсутність, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року № 85 «Про Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», визначеної чисельності працівників апарату та територіальних органів ДФС, а також відсутність у визначених Додатком № 3 до проекту Закону України № 6000 від 15 вересня 2021 року «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (прийнятий Верховною Радою України 02.12.2021) видатків у 2022 році на утримання ДФС та реалізацію заходів з реорганізації (ліквідації) ДФС, станом на 01.01.2022 всі співробітники ДФС, у тому числі, які входили до складу Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби, вивільнені.

Починаючи з 01.01.2022, Державною фіскальною службою України припинено виконання функцій органу виконавчої влади України.

Подальші заходи, пов`язані із реорганізацією (ліквідацією) ДФС будуть здійснюватися представниками державних органів, які визначені правонаступниками чи яким передаються функції органів, що ліквідуються або реорганізуються, а також членами комісії з реорганізації ДФС, що є представниками інших центральних органів виконавчої влади відповідно до вимог Постанови № 1074.

Згідно з вимогами Постанови № 1200 правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої ДФС лише у відповідних сферах діяльності є Державна податкова служба України та Державна митна служба України.

Судом встановлено, що станом на момент ухвалення даного рішення Головне Управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області перебуває в стані припинення з 02.08.2019 року, але не припинилось та з Єдиного реєстру не виключене як юридична особа (а.с.100).

Згідно ст.43 КАС України, здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

З огляду на те, що ГУ ДФС в Кіровоградській області є саме суб`єктом порушеного, матеріального правовідношення щодо позивачки, зважаючи на те, що воно на разі не припинене та не виключене з реєстру як юридична особа, беручи до уваги той факт, що Державна податкова служба України та Державна митна служба України є правонаступниками обов`язків реорганізованої ДФС лише у відповідних сферах діяльності, а саме - повноважень та виконання функцій у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, суд вважає, що саме ГУ ДФС в Кіровоградській області є належним відповідачем, який повинен відповідати за даним позовом.

Витрат у даній справі не понесено.

Керуючись ст.,ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області у виплаті ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані за 2010 - 2018 роки 102 доби щорічної основної оплачуваної відпустки.

3. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані в 2010-2018 роках 102 доби щорічної основної оплачуваної відпустки в сумі 62988,06 грн.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. Дегтярьова