Справа № 160/12885/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2022 року м. Дніпросправа № 160/12885/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Панченко О.М. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року (м. Дніпро, суддя Бондар М.В.) у справі № 160/12885/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України призначити позивачу грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, а також здійснити її виплату з урахуванням суми, що вже було виплачено 26.03.2021 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року у задоволені позовної заяви відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем за наслідками розгляду документів позивача правомірно прийнято рішення та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу у 70-кратному розмірі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги позивача мотивовано, зокрема тим, що:

- з дня зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на військову службу за контрактом і до моменту звільнення в запас, позивач вважався особою, яка виконує військовий обов`язок;

- судом не враховано висновок Верховного суду від 26 червня 2018 року у справі №750/5074/17, згідно з яким, виконання обов`язків військової служби здійснюється під час проходження військової служби.

З цих підставі, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Відповідач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому вказує, що законодавством розділено поняття виконання обов`язків військової служби та проходження військової служби, а позивач безпідставно їх ототожнює. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що у період з 12.06.2019 року по 26.11.2020 року позивач проходив військову службу у В/ч НОМЕР_1 за контрактом.

Із свідоцтва про хворобу №68 від 09.11.2020 року, виданого ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Дніпропетровській області", вбачається: захворювання позивача: ТАК, пов`язане з проходженням військової служби; п. 13 постанова ВЛК про придатність до військової служби, служби за військової спеціальністю тощо: на підставі статті: 41б, 64в, 23г, 61в, 85б, графи II Розкладу хвороб наказів МО від 14.08.2008 р. №402: Непридатний до військової служби в мирний час.

26.11.2020 року припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списку особового складу військової частини та всіх видів забезпечення: сержанта ОСОБА_1 (Г-022818), який здав справи і обов`язки за посадою командира 3-го відділення автомобільного взводу роти бойового та матеріально-технічного забезпечення, та звільненого відповідно за підпунктом "Б" пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у запас (за станом здоров`я) з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України по особовому складу від 24.11.2020 №24 о/с. без права на носіння військової форми одягу.

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 597398 від 13.01.2021 року, виданої Обласною МСЕК №3, позивачу встановлено третю групу інвалідності з 15.12.2020 року, де причиною інвалідності стало захворювання пов`язане з проходженням військової служби.

21.01.2021 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням III групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби у відповідності до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24.03.2021 №212 "Про виплату одноразової грошової допомоги", відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року, позивачу призначено одноразову грошову допомогу у розмірі сімдесяти прожиткових мінімумів, шляхом перерахування на особовий рахунок банку: Філія Дніпропетровське обласного ОУ АТ "Ощадбанк" у сумі: 145 940,00 грн.

14.04.2021 року позивач звернувся з заявою до відповідача про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, з урахуванням суми, що була виплачена.

Листом від 13.05.2021 року №2/21/19-697 відповідач повідомив позивача про те, що виплата одноразової грошової допомоги була здійснена позивачу.

Позивач, вважаючи ці дії відповідача протиправними, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що

законодавство розрізняє отримання інвалідності під час проходження військової служби та під час виконання обов`язків військової служби, у зв`язку з чим, в залежності від причини встановлення інвалідності, розмір одноразової грошової допомоги є різним. Водночас, оскільки з метою отримання одноразової грошової допомоги позивачем були подані документи, які свідчать, що третя група інвалідності отримана ним під час проходження військової служби, а не під час виконання обов`язків військової служби, суд вказав, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-XII встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Приписами пп. б) п.1 ст.16-2 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Положеннями п.2 ст.16-2 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Згідно з ч. 9 ст. 16-3 Закону №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Відповідно до абзацу 4 п. п. 2 пункту 6 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно абзацу 4 п. п. 1 п. 6 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Крім того, згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 750/5074/17, у постанові від 17 квітня 2019 року у справі 806/2811/18, поняття проходження військової служби та виконання обов`язків військової служби не є тотожними, оскільки виконання обов`язків військової служби здійснюється під час проходження військової служби. Тобто, визначення під час проходження військової служби є більш широким та включає в себе і час виконання обов`язків військової служби.

Таким чином, є відмінним розмір виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю у разі настання інвалідності під час виконання обов`язків військової служби та в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 13.01.2021 року Серія 12 ААБ №597398, виданою Обласною МСЕК №3, позивачу визнано ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 30 % (тридцять відсотків), встановлено III групу інвалідності з 15.12.2020 року, причиною інвалідності зазначено саме захворювання, що пов`язане з проходженням військової служби.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів, що інвалідність позивача настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, а доводи позивача, що з дня зарахування його до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на військову службу за контрактом і до моменту звільнення в запас, він вважався особою, яка виконує військовий обов`язок, ніяким чином не спростовують відсутність вищевказаних доказів.

З цих підстав, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідач, за наслідками розгляду документів позивача, правомірно прийняв рішення та виплатив позивачу одноразову грошову допомогу згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2021 року №212 у 70-кратному розмірі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року у справі № 160/12885/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко