Справа № 120/9303/21-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2022-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/9303/21-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Н.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

01 квітня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та не виплати протягом року після звільнення зі служби за станом здоров`я без права на пенсію щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, за весь рік після звільнення з військової служби за станом здоров`я без права на пенсію;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 25.03.2016 року по 02.10.2020 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 25.03.2016 року по 02.10.2020 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

А саме, суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та не виплати протягом року після звільнення щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням ОСОБА_1 , який звільнений зі служби за станом здоров`я без права на пенсію та зобов`язав Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , який звільнений зі служби за станом здоров`я без права на пенсію, щомісячну грошову допомогу в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, за весь рік після звільнення з військової служби.

В задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду у даній справі та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Позивач в період з 25.03.2016 по 02.10.2020 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_2 , НОМЕР_3 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 .

В період з 25.03.2016 по 30.04.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується довідкою №12/909 від 02.10.2020 Військової частини НОМЕР_2 , Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Відповідно до п. 12 свідоцтва про хворобу №407/410 від 31.08.2020 госпітальної ВЛК Головного військово-медичного клінічного центру в позивача виявлені захворювання в частині, ТАК, пов`язані з захистом Батьківщини, в частині, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.

Наказом начальника 11 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 02.10.2020 за №356-ОС позивача звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я за пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Вважаючи, що відповідачем допущено бездіяльність щодо нарахування та виплати щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи частково позов у частині призначення щомісячної грошової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів наявності обставин визначених п. 11 Інструкції №170 для відмови в призначенні та невиплати щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції і зазначає, що з урахуванням приписів ст. 308 КАС України, дане рішення підлягає апеляційному перегляду в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплати щомісячну грошову допомогу в розмірі окладу за спеціальним званням.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992р. №2262-XII, особам, які звільнені зі служби, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Умови призначення та порядок виплати щомісячної грошової допомоги безпосередньо визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.11 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 року №393 (далі - Порядок № 393) особам, звільненим із служби, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням.

Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам, зазначеним у абзаці першому цього пункту, обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні.

Згідно абзаців 5-9 пункту 11 Порядку №393 особам, які в період отримання щомісячної грошової допомоги:

- знову прийняті (призвані) на службу або поновлені на службі (посаді), виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем прийняття (призову) на службу або поновлення на службі (посаді);

- були зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем реєстрації;

- набули право на пенсію, зокрема від органів соціального захисту населення, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем призначення пенсії. Якщо виплату пенсії припинено відповідно до законодавства протягом одного року після звільнення, виплата допомоги поновлюється з місяця, що настає за місяцем припинення виплати пенсії.

Про прийнятті (призов) на службу або поновлення на службі (посаді), реєстрацію в державній службі зайнятості, призначення пенсії, особа, якій виплачувалася щомісячна грошова допомога, зобов`язана у тижневий строк повідомити орган, який здійснює її виплату.

З аналізу наведеної норми, можливо зробити висновок, що особи звільнені зі служби, зокрема в зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів без права на пенсію мають право на отримання щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням. Виплата вказаної допомоги здійснюється протягом одного року після звільнення зі служби. За умови настання випадків, вичерпний перелік яких установлений абзацами 5-9 пункту 11 Порядку №393, виплата такої допомоги припиняється, зокрема коли особа в період отримання щомісячної грошової допомоги знову була прийнята (призвана) на службу або поновлена на службі (посаді), зареєструвалася в установленому порядку в державній службі зайнятості або набула права на пенсію, зокрема, від органів соціального захисту населення.

Будь-яких інших застережень щодо підстав для відмови у призначенні та не здійсненні виплати щомісячної грошової допомоги положення Порядку №393 не містять, при цьому, приписи пункту 11 Порядку №393 містять перелік обставин, у разі настання яких виплата вже призначеної допомоги припиняється.

Як встановлено з матеріалів справи, згідно витягу з наказу від 02.10.2020 №360-ОС позивач на момент звільнення не набув право на пенсію, оскільки мав вислугу років в календарному обчисленні 16 років 04 місяці 29 днів, що з урахуванням положень ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не дає підстав для призначення пенсії за вислугу років. В свою чергу, його звільнення відбулось з підстав визначених пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме: «за станом здоров`я».

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що в розумінні положень ст.9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивач на час звільнення зі служби відповідав всім необхідним критеріям для призначення та виплати протягом одного року після звільнення зі служби щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Стосовно доводів апелянта про неврегулювання чинним законодавством питання нарахування та виплати відповідної щомісячної грошової допомоги, судова колегія останні відхиляє, оскільки суд першої інстанції правильно відзначив, що відсутність відповідного порядку не може слугувати підставою для позбавлення особи права на отримання відповідної соціальної гарантії.

Окрім того, судова колегія відхиляє доводи апелянта про відсутність доказів того, що позивач не зареєстрований у державній службі зайнятості, оскільки останні є припущеннями сторони та не можуть братись до уваги судом при ухваленні рішення у справі та бути підставою для висновків суду по суті вимог.

Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на отримання протягом одного року після звільнення, з дня звільнення, передбаченої приписами ст. 9-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням. Відповідачем жодних доказів наявності передбачених підстав для невиплати такої допомоги не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до невідповідності судового рішення матеріалам справи та вимогам закону.

Колегія суддів враховує також положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

В аспекті оцінки аргументів сторін в апеляційному провадженні суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії (RuizTorija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та такими, що спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та є такими, що не потребують окремої оцінки судом апеляційної інстанції.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Матохнюк Д.Б. Гонтарук В. М.