Справа № 420/1003/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2022-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1003/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому просить суд визнати протиправним рішення про відмову перерахунку пенсії від 21.05.21 № 3866; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з урахуванням до загального стажу періоду роботи з 10.12.2008 по 28.04.2017 в ДП «Автотехбуд», починаючи з дати звернення 20.05.21.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в травні 2021 р. він звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії із врахуванням до загального стажу періоду роботи в ДП «Автотехбуд», однак рішенням відділу перерахунків пенсій ГУ ПФУ в Харківській області № 3866 від 21.05.21 йому відмовлено в перерахунку пенсії. Відмова обґрунтована тим, що дані за періоди роботи в ДП «Автотехбуд» відсутні. Позивач наголошує, що у його трудовій книжці зазначено, що з 10.12.2008 по 28.04.2017 він працював на вказаному підприємстві та йому нараховувалась заробітна плата. Позиція управління ПФУ суперечить діючому законодавству і позивач вважає оскаржуване рішення необґрунтованим, протиправним та таким, що грубо порушує його соціальні права.

Ухвалою від 24.01.22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

08.02.22 до суду від ГУ ПФУ в Одеській області та ГУ ПФУ в Харківській області надійшли відзиви на позовну заяву, відповідно до яких відповідачі позовні вимоги не визнали у повному обсязі, в задоволенні позову просили відмовити, зазначивши, що за результатами розгляду заяви позивача та наданих документів, органом ПФУ винесено рішення про відмову в перерахунку пенсії та зарахуванні до стажу періоду роботи з 10.12.2008 по 28.04.2017 в ДП «Автотехбуд», оскільки у наданій позивачем трудовій книжці серії НОМЕР_1 останній запис датується 28.11.2008 та будь-яких відомостей про трудову діяльність ОСОБА_1 у період з 10 грудня 2008 р. по 28 квітня 2017 р. трудова книжка не містить. В матеріалах пенсійної справи наявні індивідуальні відомості про застраховану особу позивача станом на 18.05.2017, з яких вбачається, що страхові внески за позивача сплачувались востаннє у грудні 2008 р.

Відповіді на відзиві від позивача до суду не надійшли.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

20.05.2021 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії із врахуванням до загального стажу періоду роботи з 10.12.2008 по 28.04.2017 в ДП «Автотехбуд».

Рішенням відділу перерахунків пенсій № 3 управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Харківській області № 3866 від 21.05.21 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки дані за вказаний період відсутні, не погодившись із чим, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначене рішення обґрунтованим, а позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон України №1788-XII).

Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону України №1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Правові відносини у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулюється Законом України від 09 липня 2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), який набрав чинності з 01.01.2004 року, та починаючи з 01.01.2011 року Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня права, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно п. 1 та п. 2 ст. 24 Закону №1058-ІУ визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у ст. 20 Закону № 1058- IV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (ч. 2 ст. 20 Закону №1058-ІV).

Статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Також слід наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Як зазначено судом вище, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.

Підставою для відмови в перерахунку пенсії слугував факт, що страховий стаж враховано до 31.12.2008, а за період з 01.01.2009 по 28.04.2017 дані відсутні.

Поряд із тим, судом встановлено, що 13.01.21 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративно суду позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність та скасувати рішення про відмову у перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №66 від 11.09.2020; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ЗАТ «КОМУНБУДПОСТАЧ» № 1408 від 21.12.2005 та зарахувати до загального стажу період роботи з 10 грудня 2008 року по 28 квітня 2017 року в ДП «Автотехбуд», починаючи з дати звернення - 10.09.2020.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.21 № 420/474/21, яке набрало законної сили 28.05.21, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково:

скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 66 від 11.09.2020 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ЗАТ «КОМУНБУДПОСТАЧ» №1408 від 21.12.2005 р.;

в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Щодо зарахування до загального стажу періоду роботи з 10.12.2008 по 28.04.2017 у ДП «Автотехбуд» відповідач зазначив, що період роботи з 10.12.2008 року по 28.04.2017 не зарахований до загального стажу роботи позивача, так як підприємством не сплачені страхові внески, а тому відсутні підстави для зарахування даного стажу.

В межах справи № 420/474/21 судом встановлено, що матеріали пенсійної справи № 836466 ОСОБА_1 містять, зокрема:

копію трудової книжки б/н від 13.09.1974 року, в якій містяться записи про працевлаштування з 13.09.1974 року по 13.09.1996 року (всього 21 запис);

копія трудової книжки НОМЕР_2 від 15.09.1996 року, в якій містяться записи про працевлаштування з 15.09.1996 року по 28.11.2008 року (всього 6 записів). Зазначені записи виконані на четвертому аркуші трудової книжки.

Однак, до матеріалів даного адміністративного позову, що розглядається в межах справи № 420/1003/22, додано копію аркуша трудової книжки НОМЕР_2 від 15.09.1996 року під номером « 6» (при цьому копії аркушу під номером 5 не додано), на якому наявні записи № 7 від 10.12.2008 про прийняття на роботу механіком будівельної техніки ДП «Автотехбуд» та № 8 від 28.04.2017 про звільнення з ДП «Автотехбуд» за власним бажанням.

Водночас, в межах справи № 420/474/21 позивачем до позову було додано копію трудової книжки НОМЕР_2 від 15.09.1996 року, в якій містяться записи про працевлаштування позивача з 15.09.1996 року по 28.11.2008 року (всього 6 записів). Також судом зазначено, що в матеріалах пенсійної справи позивача наявна копія трудової книжки із шістьма записами.

Однак в межах даного судового провадження по справі № 420/1003/22 позивач надав до суду нові докази по спірним правовідносинам, щодо яких набрало законної сили судове рішення, дослідження та врахування яких може суперечити встановленим в межах № 420/1003/22 обставинам, а саме факт наявності в трудовій книжці НОМЕР_2 від 15.09.1996 року інших двох записів про роботу позивача з 10.12.2008 по 28.04.2017 в ДП «Автотехбуд».

Згідно з ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Ключовим питанням, щодо якого виник спір, є правомірність оскаржуваного рішення щодо незарахування органом ПФУ позивачу до стажу періоду його трудової діяльності з 10.12.2008 по 28.04.2017 в ДП «Автотехбуд», в першу чергу з тих підстав, що за наявною в матеріалах пенсійної справи копії трудової книжки серії НОМЕР_1 останній запис датується 28.11.2008 та будь-яких відомостей про трудову діяльність ОСОБА_1 у період з 10 грудня 2008 р. по 28 квітня 2017 р. трудова книжка не містить; в матеріалах пенсійної справи наявні індивідуальні відомості про застраховану особу позивача станом на 18.05.2017, з яких вбачається, що страхові внески за позивача сплачувались востаннє у грудні 2008 р., - і в цьому контексті зазначена обставина, а саме недоведеність цього факту є преюдиційною.

Так, з огляду на вищевикладене, встановлені у справі № 420/474/21 обставини є преюдиційними під час розгляду судом даного спору, а тому встановлений в межах зазначеної справи факт того, що в трудовій книжці НОМЕР_2 від 15.09.1996 року містяться записи про працевлаштування позивача з 15.09.1996 року по 28.11.2008 року, - (всього 6 записів) не підлягає доведенню в межах цього судового розгляду та не може бути спростованим позивачем лише наданням додаткового аркушу трудової книжки із двома додатковими записами щодо спірного трудового періоду.

Наданий позивачем доказ - копія аркуша трудової книжки НОМЕР_2 від 15.09.1996 року під номером « 6» (при цьому копії аркушу під номером 5 не додано), на якому наявні записи № 7 від 10.12.2008 про прийняття на роботу механіком будівельної техніки ДП «Автотехбуд» та № 8 від 28.04.2017 про звільнення з ДП «Автотехбуд» за власним бажанням - прямо суперечить встановленим в межах адміністративної справи № 420/474/21 обставинам, рішення по якій набрало законної сили.

Обов`язковою умовою визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів такими рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення, що не дозволяє скаржитися щодо певних обставин абстрактно лише тому, що заявник вважає , що спірний пункт рішення начебто впливає на його правове становище. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок.

Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3, під.1, к. 58; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65017, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк