Справа № 160/12980/21
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 березня 2022 року м. Дніпросправа № 160/12980/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2021

в адміністративній справі №160/12980/21 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в особі Довгінцівського відділу обслуговування громадян в м. Кривий Ріг про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 30.07.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області; з урахуванням уточненої позовної заяви від 28.08.2021 року, просила (а.с. 31-35):

- визнати протиправним та скасувати рішення у формі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вих. № 18904-16108/С-01/8-0400/21 від 10.06.2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з 05.06.2021 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 04.06.2021 року позивачка по досягненні пенсійного віку (на момент звернення виповнилось 55 років і 10 місяців) та маючи загальний страховий стаж 38 років 09 місяців, звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком. Разом із заявою про призначення пенсії до пенсійного органу були подані документи, що підтверджують право на призначення пенсії у відповідності до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, відповідач рішенням, оформленим листом за вих. № 18904-16108/С-01/8-0400/21 від 10.06.2021 року, відмовив у призначенні пенсії за віком посилаючись на те, що вона не досягла пенсійного віку, встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 в задоволенні позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що суд вважає помилковим твердження позивачки з приводу того, що призначення пенсії за віком повинно бути здійснено за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (04.06.2021), питання призначення пенсії за віком врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не Законом України «Про пенсійне забезпечення». За таких обставин, рішення пенсійного органу, оформлене листом за вих. № 18904-16108/С-01/8-0400/21 від 10.06.2021 року, про відмову у призначенні пенсії за віком позивачці, є правомірним і підстави для його скасування, відсутні.

Не погодилася з рішенням суду першої інстанції позивачка, подала апеляційну скаргу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Посилається на те, що суд першої інстанції при тлумаченні Законів України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з питання призначення виду державної пенсії - трудової за віком, переплутав з іншим видом пенсії - трудової за вислугу років. Відмовив у позові у зв`язку з недосягненням позивачкою 60-ти років. Зазначає, що просила призначити пенсію - вид державної пенсії - трудову за віком на підставі того, що їй виповнилося 55 років 10 місяців і вона має страховий стаж 38 років 9 місяців. Зазначає, що згідно статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають жінки після досягнення 55 років і при стажі не менше 20 років.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого зазначено, що відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який був діючим на момент виникнення спірних відносин, пенсія за віком призначається з дня, наступного після досягнення пенсійного віку (60 років). Позивачка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на 04.06.2021 року не досягла пенсійного віку, у зв`язку із чим, право на призначення пенсії за віком у неї відсутнє. За таких обставин, оскаржуване рішення пенсійного органу є правомірним і скасуванню не підлягає. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України без повідомлення учасників справи (справа була призначена до розгляду у письмовому провадженні на 01.03.2022 року, однак, у зв`язку з оголошенням воєнного стану в Україні, справа знята з розгляду та визначено розглянути справу протягом березня-місяця 2022 року в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у відповідності до ст. 311 КАС України).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04 червня 2021 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі закону України «Про пенсійне забезпечення», зазначаючи при цьому, що має необхідний стаж для призначення пенсії за віком - 55 років і 10 місяців та необхідний страховий стаж. Також, до пенсійного органу були подані документи, що підтверджують необхідний страховий стаж: трудова книжка, дипломи про освіту, довідки про заробітну плату.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішенням, оформленим листом за вих. № 18904-16108/С-01/8-0400/21 від 10.06.2021 року, відмовив у призначенні пенсії за віком позивачці посилаючись на відсутність підстав для призначення пенсії, встановлених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, пенсійним органом зазначено, що у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 року №2148 - VIII, починаючи з 01.01.2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 01.01.2025 року по 31.12.2025 року - не менше 32 років. Позивачці на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (04.06.2021 року) виповнилось повних 55 років, тобто пенсійного віку вона не досягла, у зв`язку із чим, право на призначення пенсії за віком в неї відсутнє.

Позивачка вважає протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788 - XI.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Предметом даного спору є протиправність/правомірність відповідача щодо відмови позивачці у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недосягненням позивачкою 60-ти річного віку.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (ЗУ №1058-IV), який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№1058-IV) є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№1058-IV) пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№ 1058-IV) передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№1058-ІV), пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Системний аналізу наведених правових норм дає підстави для висновку, що умовами призначення пенсії за віком у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), є наявність декількох складових, а саме: досягнення пенсійного віку для жінок - 60 років та наявність страхового стажу на момент досягнення пенсійного віку (з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачка звернулась до пенсійного органу 04.06.2021 року коли їй виповнилось повних 55 років, тобто у відповідності до положень ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вона не досягла пенсійного віку (60 років), що надає право на призначення пенсії за віком за нормами вказаного Закону.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що доказів того, що позивачка має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», матеріали справи не містять.

Щодо твердження позивачки про те, що пенсія за віком повинна бути призначена їй у відповідності до норм статей 12, 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788 - XI по досягненні 55 річного віку, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Особам, які не мають достатнього для призначення повної пенсії стажу роботи (стаття 12), призначаються пенсії за віком при неповному стажі в розмірі, пропорційному наявному стажу (стаття 68), але не менше соціальної пенсії (пункт "б" статті 94) (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Пунктом 16 розділу ХV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Тобто, норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є основним законом, що визначає підстави призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість доводів позивачки з приводу того, що призначення пенсії за віком повинно бути здійснено за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (04.06.2021), питання призначення пенсії за віком врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що рішення пенсійного органу, оформлене листом за вих. № 18904-16108/С-01/8-0400/21 від 10.06.2021 року, про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком, є правомірним і підстави для його скасування, відсутні.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивачки спростовуються нормами законодавства України, що регулюють дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду, не підлягають розподілу судові витрати.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 312, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 в адміністративній справі №160/12980/21 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 22.03.2022 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

В повному обсязі постанова виготовлена 24.03.2022.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова