Справа № 160/11456/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Криворізького державного педагогічного університету, ректора Криворізького державного педагогічного університету Шрамка Я.В. про визнання протиправними бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Криворізького державного педагогічного університету, ректора Криворізького державного педагогічного університету Шрамка Я.В., в якому просить суд:
- визнати незаконною бездіяльність Криворізького державного педагогічного університету та ректора Шрамка Я.В. щодо ненадання відповідей по суті на письмові інформаційні запити або надання неповної відповіді та зобов`язати Криворізький державний педагогічний університет надати ОСОБА_1 у повному обсязі, як в письмовій, так і в електронній формах наступні відомості:
- чи входить нарахована у вересні 2018 року стипендія до складу суми відшкодування, пред`явленої ОСОБА_1 у 2019 році;
- перелік усіх складових суми відшкодування на навчання;
- кількість днів у 2018 році, протягом яких ОСОБА_1 рахувався студентом Криворізького ДПУ, з якої по яку дату;
- кількість днів в 2018 році, в яких ОСОБА_1 перебував на заняттях по відміткам відвідування в журналі учбової групи;
- розмір кожної з складових суми відшкодування на навчання за 2018 рік в гривнях і в процентах по відношенню до суми відшкодування за 2018 рік;
- на якій підставі при нарахуванні суми відшкодування відповідачі відмовились зарахувати ОСОБА_1 будь-які кредити і визнати власні ж оцінки;
- законні підстави, реквізити, назви, розділи, статті, пункти нормативно-правових актів, конкретні цитати з них, які, на думку відповідачів, дають їм право як ним, так і їх викладачам не визнавати норму ст. 10 Конституції України "В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України" і примушувати студента їх навчального закладу на учбовому занятті відповідати на питання викладача, які стосуються вивчення предмета, виключно на українській мові, і ні в якому разі не на російській мові, або визнати власну неспроможність виправдати свою поведінку нормами чинного законодавства;
- чому не виконана вимога ОСОБА_1 надати інформацію поштою та по електронній пошті, чому по електронній пошті відповідь не направлялася.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звертався до відповідачів із запитами в порядку Закону України «Про публічну інформацію».
Проте, як вважає позивач, відповідачами не надано відповіді у повному обсязі, чим порушено вимоги законодавства.
Ухвалою суду від 08.12.2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачам строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
17.02.2022 року, заперечуючи проти позову, Криворізьким державним педагогічним університетом та ректором Криворізького державного педагогічного університету Шрамко Я.В. надіслано до суду відзиви на позовну заяву, які долучено до матеріалів справи.
В обґрунтування відзивів відповідачі зазначають, що всі інформаційні запити позивача розглядалися з дотриманням Законів України «Про інформацію» та «Про доступ до публічної інформації», в межах строків встановлених законами, відтак, твердження позивача про те, що його інформаційні запити вважалися зверненнями не відповідає дійсності.
Крім того, як зауважують відповідачі, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Таким чином, як вважають відповідачі, позовні вимоги про визнання бездіяльності ректора Криворізького державного педагогічного університету Шрамка Я.В. не обґрунтованими, надуманими та безпідставними.
Тому, відповідачі просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено, що 17.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ректора Криворізького державного педагогічного університету Шрамка Ярослава Владиславовича з інформаційним запитом, в якому просив в письмовій формі, а також в електронній формі надати йому наступну інформацію, а саме:
1) загальний розмір суми на оплату, на яку ВНЗ претендував для «відшкодування» вартості навчання або претендує станом на вересень 2019 року;
2) складові частини вищевказаної суми із зазначенням назви виду і розміру в грошовому виразі кожної частини (вказати конкретні семестри, розмір відшкодування по кожному з них, проценти індексації та їх грошові вирази і т.д.).
Криворізьким державним педагогічним університетом надано відповідь від 23.01.2020 року №01-50/3 на вказаний запит, в якій повідомлено наступне.
Розрахунок коштів, що підлягають відшкодуванню здобувачем вищої освіти, який навчався за державним або регіональним замовленням за денною формою навчання, здійснювався відповідно до п. 5 та 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2015 року № 658 «Про затвердження Порядку відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців» зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 року № 1057 та відповідно до Порядку відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців у Криворізькому державному педагогічному університеті, затвердженого наказом від 19 квітня 2019 року № 189:
1. Розрахунок коштів, що підлягають відшкодуванню здобувачем вищої освіти, який навчався за державним або регіональним замовленням за денною формою навчання, здійснюється планово-фінансовим відділом за такою формулою: S=Е(Vi*0,5) х ((K-K3)/К),де S - кошти, що підлягають відшкодуванню здобувачем вищої освіти, який за державним або місцевим замовленням за денною формою навчання; Vi - середня вартість навчання за рахунок загального фонду державного або місцевого бюджету одного здобувача вищої освіти згідно з інформацією про виконання паспорта бюджетної програми за календарний рік головного розпорядника коштів, до сфери управління якого належав вищий навчальний заклад у і-тому році і в якому особа здобувала вищу освіту за державним замовленням денною формою навчання минулого разу(відповідно Vi*0,5- середня вартість навчання одного здобувача вищої освіти протягом одного навчального семестру у і-тому календарному році). К - загальна кількість кредитів Європейської кредитної трансферно-накопичувальної системи (далі - трансферно-накопичувальна система), за якими особа пройшла навчання для здобуття певного ступеня освіти за попереднім місцем навчання (визначається згідно з академічною довідкою, виданою особі у встановленому законодавством порядку). Кількість кредитів трансферно-накопичувальної системи навчального семестру, у якому здобувач вищої освіти не завершив навчання і вибув з вищого навчального закладу за попереднім місцем навчання, встановлюється на рівні нормативу кредитів трансферно-накопичувальної системи на один навчальний семестр (30 кредитів трансферно-накопичувальної системи незалежно від фактичної тривалості навчання здобувача вищої освіти протягом останнього навчального семестру за попереднім місцем навчання); Kз - загальна кількість кредитів трансферно-накопичувальної системи, за якими особу атестовано за попереднім місцем навчання і які зараховані Університетом за новим місцем навчання.
При цьому середня вартість навчання протягом одного навчального семестру (першого навчального семестру (і - 1)-го календарного року або другого навчального семестру і-того календарного року) розраховується як 0,5 середньої вартості навчання відповідно (і - 1)-го або і-того року незалежно від фактичних календарних дат початку та закінчення відповідних навчальних семестрів.
ОСОБА_1 навчався з 01.09.2015 року по 14.11.2016 рік, з 01.09.2017 року по 28.09.2017 року, 01.09.2018 року по 01.10.2018 року (відповідно до наказів, які верифіковані в ЄДЕБО), таким чином:
150 - загальна кількість кредитів ЄКТС, за якими ОСОБА_1 був атестований за попереднім місцем навчання;
0 - кількість кредитів трансферно-накопичувальної системи, за якими особу атестовано за попереднім місцем навчання і які зараховані університетом за новим місцем навчання.
2. Сума коштів, що підлягають відшкодуванню, збільшується на коефіцієнт, що дорівнює добутку офіційно встановлених коефіцієнтів інфляції на відповідний календарний рік, що визначений за період від дати відрахування особи з вищого навчального закладу до 1 січня року, в якому особу зараховано для повторного здобуття вищої освіти та державним замовленням, згідно п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2015 року № 638 «Про затвердження Порядку відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців».
ОСОБА_1 був відрахований за попереднім місцем навчання 01.10.2018 року і зарахований до КДПУ для повторного здобуття вищої освіти за державним замовленням 27.08.2019 року.
Індекс інфляції за 2016 рік дорівнював 12,4%, згідно даних Державної служби статистики України.
Індекс інфляції за 2017 рік дорівнював 13,7%, згідно даних Державної служби статистики України.
Індекс інфляції за 2018 рік дорівнював 9,8%, згідно даних Державної служби статистики України.
Таким чином, кошти, що підлягали відшкодуванню на 02.09.2019 р. ОСОБА_1 дорівнюють: S=111 230,11 грн.
Судом встановлено, що 24.09.2020 року позивач звернувся до ректора Криворізького державного педагогічного університету ОСОБА_2 з інформаційним запитом наступного змісту: «Відповідно до ч. 3 ст. 10 Конституції України в Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України.
Сьогодні на заняттях я спіткнувся з ситуацією, коли викладач вимагала від мене відповідати на питання, що стосуються вивчення її предмету, на українській мові. Вона вважає, що існують офіційні нормативні акти або інші офіційні документи, що зобов`язують студента відповідати матеріал викладачеві виключно на українській мові, і ні в якому разі російською мовою.
В юридичному відділу ВНЗ мене проінформували, що про існування таких документів не відомо, тим паче не відомо про їх зміст.
У зв`язку з вищевказаним, прошу надати інформацію, чи має рацію викладач, та не має виконуватись ст. 10 Конституції України, або викладач помилилась та ст. 10 Конституції України має виконуватись. В такому разі я можу (у сенсі маю право) відповідати матеріал з навчальної дисципліни на російській мові. Якщо ВНЗ вважає, що викладач має рацію, прошу вказати мені назви документів та привести цитати з них у підтвердження цієї точки зору.
Інформацію прошу надати поштою та електронною поштою».
Листом Криворізького державного педагогічного університету від 01.10.2020 року № 01-411/3 у відповідь на вищевказаний інформаційний запит від 23.09.2020 року, позивачу роз`яснено, що відповідно до ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про освіту» та ст. 21 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» мовою освітнього процесу в закладах освіти є державна мова.
Відповідно до ст. 48 Закону України Про вищу освіту мовою освітнього процесу в закладах вищої освіти є державна мова.
У рішенні Конституційного Суду України від 16 липня 2019 року № 10-p/2019 про визнання Закону України «Про освіту» таким, що повністю відповідає Конституції України, зазначається, що «українська мова як державна є обов`язковою на всій території України у державній сфері, а також в публічних сферах суспільного життя, у тому числі у сфері освіти». Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання, остаточним та не може бути оскаржене.
Вказану відповідь було отримано позивачем засобами поштового зв`язку.
З матеріалів справи вбачається, що 04.12.2020 року позивач повторно звернувся до ректора Криворізького державного педагогічного університету Шрамка Ярослава Владиславовича з інформаційним запитом, в якому позивач, вважаючи, що відповідачем не надано відповіді по суті на попереднє звернення щодо української мови, просив відповісти чітко хто правий в даному випадку: позивач чи викладач, а також просив надати інформацію, чому не було виконано прохання позивача надати інформацію по пошті, а також електронною поштою. Вказав, що електронною поштою відповідь не надсилалася.
Судом встановлено, що на вказаний запит відповідачем було надано відповідь від 11.12.2020 року № 01-514/3, яким повідомлено, що відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що відображена була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або які знаходиться у володінні суб`єктів повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (стаття 1).
Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним.
Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Письмовий запит подається в довільній формі.
Запит на інформацію має містити:
1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;
2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;
3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Проінформовано, що на запити від 24.09.2020 №1, №3, від 25.09.2020 №1 було надано відповідь від 01.10.2020 №01-412/3, на запит від 24.09.2020 №02 було надано відповідь від 01.10.2020 №01-41 1/3, на заяви від 09.10.2020 було надано відповіді від 19.10.2020 №09-427/3, 09-428/3, 09-429/3, 09-430/3.
Додатково повідомлено, що звернення від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, не розглядаються.
Крім того, судом встановлено, що 04.12.2020 року позивач звернувся до ректора Криворізького державного педагогічного університету Шрамка Ярослава Владиславовича з інформаційним запитом в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати наступну інформацію:
- наказ ВНЗ вересня 2019 року про вимогу «відшкодування» позивачем затрат на навчання;
- про розмір тієї частини суми «відшкодування» позивачем затрат на навчання, яка відноситься до 2018 року;
- про час, протягом якого позивач рахувався студентом Криворізького педагогічного інституту в 2018 році;
- про кількість днів в 2018 році, в які позивач реально перебував на заняттях по відміткам відвідування в журналі учбової групи;
- чи входить нарахована ВНЗ у вересні 2018 року стипендія в розмір суми, що в 2019 році пред`явлена позивачеві до «відшкодування»;
- про перелік всіх складових, облік розміру яких входить у загальну суму затрат на навчання, що підлягають «відшкодуванню» студентом (типу зарплата керівництва, викладацького, технічного, обслуговуючого складу, утримання навчальних корпусів, гуртожитків, затрати на комунальні послуги (електроенергія, вода, опалення, прибирання території), ремонт приміщення, облаштування кабінетів та лабораторій, видатковий матеріал, хімічні реактиви, затрати на стипендії студентам). Позивач відмітив, що вказав примірні статті видатків на навчання. Позивач відмітив про бажання отримати інформацію про перелік всіх складових затрат на навчання, що використовуються офіційно при розрахунку суми, належної студенту до відшкодування.
Листом Криворізького державного педагогічного університету» від 11.12.2020 року №01-511/3 повідомлено позивача, що розрахунок коштів, які підлягають відшкодуванню здобувачем вищої освіти, який навчався за державним або регіональним замовленням за денною формою навчання, здійснювався відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2015 року № 658 «Про затвердження Порядку відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців» зі змінами, внесеними згідно постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 року № 1057 та відповідно до Порядку відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців у Криворізькому державному педагогічному університеті, затвердженого наказом від 19 квітня2019 року № 189.
Порядок відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців визначає процедуру відшкодування до державного або місцевого бюджету коштів, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців з числа громадян України, які навчалися за державним або регіональним замовленням у вищих навчальних закладах (крім вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання або військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, для яких відповідно до законодавства передбачено окремий порядок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням (утриманням та навчанням) певних категорій здобувачів вищої освіти у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання або військових начальних підрозділах вищих навчальних закладів), не завершили навчання за відповідним ступенем вищої освіти і бажають повторно здобувати вищу освіту за державним або регіональним замовленням у державних (комунальних) вищих навчальних закладах за тим самим ступенем освіти.
Дія Порядку відшкодування поширюється на осіб, які зазначені у пункті 1 Порядку відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців та починаючи з 1 вересня 2015 р. будуть повторно здобувати вищу освіту за державним або регіональним замовленням у державних або комунальних вищих навчальних закладах.
Крім того, судом встановлено, що Листом Криворізького державного педагогічного університету» від 11.12.2020 року №01-512/3 позивача повідомлено, що наказом університету "Про відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених оплату підготовки фахівців у Криворізькому державному педагогічному університеті №334 від 02.09.2019 року, затверджено розрахунок відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, які вступили до Криворізького державного педагогічного університету для повторного здобуття вищої освіти.
ОСОБА_1 був відрахований за попереднім місцем навчання 01.10.2018 року і зарахований до КДПУ для повторного здобуття вищої освіти за державним замовленням 27.08.2019 року.
Період навчання ОСОБА_1 прийнятий для розрахунку: з 01.09.2015 року по 14.11.2016 рік, з 01.09.2017 року по 28.09.2017, 01.09.2018 року по 01.10.2018р. (відповідно до наказів, які верифіковані в ЄДЕБО).
Загальна кількість кредитів ЄКТС, за якими ОСОБА_1 пройшов навчання для здобуття певного ступеня освіти за попереднім місцем навчання дорівнює -150.
Кількість кредитів Єдиної трансферно-накопичувальної системи, за якими особу атестовано за попереднім місцем навчання і які зараховані університетом за новим місцем навчання дорівнює 0.
Також відповідачем надано копію Наказу КДПУ №334 від 02.09.2019 року.
Також, судом встановлено, що позивач звернувся до ректора Криворізького державного педагогічного університету Шрамка Ярослава Владиславовича із запитом від 08.04.2021 року в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати наступну інформацію:
- про час, протягом якого позивач рахувався студентом Криворізького педагогічного інституту в 2018 році;
- про кількість днів в 2018 році, в які позивач реально перебував на заняттях по відміткам відвідування в журналі учбової групи;
- чи входить нарахована ВНЗ у вересні 2018 року стипендія в розмір суми, що в 2019 році пред`явлена позивачеві до «відшкодування»;
- про перелік всіх складових, облік розміру яких входить у загальну суму затрат на навчання, що підлягають «відшкодуванню» студентом (типу зарплата керівництва, викладацького, технічного, обслуговуючого складу, утримання навчальних корпусів, гуртожитків, затрати на комунальні послуги (електроенергія, вода, опалення, прибирання території), ремонт приміщення, облаштування кабінетів та лабораторій, видатковий матеріал, хімічні реактиви, затрати на стипендії студентам). Позивач відмітив, що вказав примірні статті видатків на навчання. Позивач відмітив про бажання отримати інформацію про перелік всіх складових затрат на навчання, що використовуються офіційно при розрахунку суми, належної студенту до відшкодування;
- про розміри в гривнях кожної із усіх складових, згаданих в попередньому пункті вказаного запиту, облік розміру якого входить в загальну цифру затрат на навчання, належну до відшкодування студентом природознавчого факультету спеціальності «Хімія» ВНЗ по кожному із років - 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 років;
- на якій підставі позивачу стабільно в останні роки ВНЗ зараховує нуль кредитів за два роки його навчання у ВНЗ в 2010-2011 та 2015-2016 роках, оскільки за вказані роки позивач пройшов повністю матеріал першого курсу, що мало б потягти перезалік ста кредитів (одного курсу навчання) зі ста п`ятдесяти можливих;
- що необхідно зробити для того, щоб ВНЗ а) перезарахував дисципліни, здані у ВНЗ в2010-2011 та 2015-2016 навчальних роках; б) надав можливість доздати різницю в годинах; в) надав можливість здати інші предмети, що починали вивчатися позивачем на третьому семестрі спеціальності «Хімія» ВНЗ;
- які строки надасть ВНЗ для всього згаданого в цьому пункті, якщо позивач поступить на навчання в цьому календарному році.
Відповіді на вказаних запит матеріали справи не містять.
Вважаючи, що відповідачем надано не повні відповіді на порушені ним у запитах питання, чим вчинено протиправну бездіяльність, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.
У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної влади/адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Суспільні відносини з приводу практичної реалізації громадянами України проголошеного ст. 40 Конституції України права на звернення до органів публічної адміністрації додатково регламентовані, насамперед, приписами Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про доступ до публічної інформації", Закону України "Про інформацію" (як загальними нормами права), а у деяких випадках - спеціальними нормами права як-то: положеннями Податкового кодексу України, Митного кодексу України, Земельного кодексу України тощо.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 р. № 2939-VI (далі за текстом - Закон № 2939-VI).
За визначенням статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Одним зі шляхів забезпечення доступу до інформації є її надання за запитами на інформацію (частина 2 статті 5 Закону № 2939-VI).
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 13 цього Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Статтею 14 Закону № 2939-VI встановлено обов`язки розпорядника інформації, серед яких обов`язок оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення та надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.
Положеннями статті 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Відповідно до статті 21 Закону № 2939-VI інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно. При наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.
Частиною 1 статті 22 Закону № 2939-VI визначено випадки, у яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Системний аналіз норм Закону № 2939-VI дає підстави для висновків, що визначальною кваліфікуючою ознакою публічної інформації є її реальне існування у формі документальних відомостей як речі матеріального світу, тобто те, що публічна інформація за правовою суттю є заздалегідь готовим, зафіксованим на певному матеріальному носієві продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання покладених законом обов`язків органу публічної адміністрації.
Тому у правовому режимі доступу до публічної інформації не підлягають розгляду письмові звернення зацікавлених осіб з приводу надання неіснуючої в реальності інформації, за виключенням випадку вчинення розпорядником публічної інформації безпідставного протиправного і невиправданого об`єктивними чинниками діяння з приводу невиконання власного обов`язку по створенню публічної інформації.
Зі змісту численних звернень заявника вбачається, що позивачем було сформульовано низку питань, про які зазначалося вище, які за своєю суттю пов`язані однією тематикою (стосуються позивача), проте є різними за змістом.
Суд зазначає, що оглянувши та вивчивши зміст листів Криворізького державного педагогічного університету, у відповідь лише на звернення позивача, суд доходить до переконання про те, що деякі ініційовані позивачем питання були залишені поза увагою суб`єкта владних повноважень.
Зокрема, у спірних правовідносинах заявник не отримав відповіді на поставлені в запитах питання щодо використання під час навчання української чи російської мови, чи входить нарахована у вересні 2018 року стипендія до складу суми відшкодування, пред`явленої ОСОБА_1 у 2019 році; перелік усіх складових суми відшкодування на навчання; кількість днів у 2018 році, протягом яких ОСОБА_1 рахувався студентом Криворізького ДПУ, з якої по яку дату;кількість днів в 2018 році, в яких ОСОБА_1 перебував на заняттях по відміткам відвідування в журналі учбової групи; розмір кожної з складових суми відшкодування на навчання за 2018 рік в гривнях і в процентах по відношенню до суми відшкодування за 2018 рік;на якій підставі при нарахуванні суми відшкодування відповідачі відмовились зарахувати ОСОБА_1 будь-які кредити і визнати власні ж оцінки;чому не виконана вимога ОСОБА_1 надати інформацію поштою та по електронній пошті, чому по електронній пошті відповідь не направлялася.
Суд вважає, що за загальним правилом п. 18 ч. 1 ст. 19, п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України рішенням суб`єкта владних повноважень є письмовий акт, дією суб`єкта владних повноважень є вчинок з приводу реалізації управлінського повноваження, а бездіяльністю є ухилення від виконання обов`язку.
Окрім перелічених форм проявів, управлінське волевиявлення органу публічної адміністрації може також втілюватись і у вигляді письмової відмови (листа) чи фактичної відмови, котрі за змістом, формою, способом реалізації повноваження не є рішенням, але створюють перешкоду у реалізації суб`єктивного права приватної особи.
При цьому, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять відповіді відповідача на запит позивача від 08.04.2021 року.
Так, у спірних правовідносинах має місце надання відповідачем неповної відповіді по суті звернень зацікавленої особи, тобто дії (щодо надання неповної інформації), та бездіяльність (щодо ненадання відповіді на запит),що підлягає кваліфікації у якості протиправної з огляду на невиконання обов`язку з приводу розгляду звернень заявника у повному обсязі.
Щодо вимоги позивача надати інформацію як в письмовій, так і в електронній формах, суд зазначає наступне.
п. 1 ч. 5 ст. 19 ЗУ "Про доступ до публічної інформації" визначено, що запит на інформацію має містити, зокрема, ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є.
Розділовий сурядний сполучник "або", який вживається у нормі п. 1 ч. 5 ст. 19 ЗУ "Про доступ до публічної інформації" при мовному її тлумаченні, дає підстави вважати, що поєднані у тексті правової норми елементи запиту, зокрема, "поштова адреса" та "адреса електронної пошти" (за її наявності) є "рівноправними" складовими запиту. Тому, закон надає запитувачу інформації право зазначити у запиті альтернативно або його поштову адресу, або адресу електронної пошти. При цьому, зазначення у запиті обох адрес не є підставою для виникнення у відповідача обов`язку направити відповідь на запит і на поштову, і на електронну адресу запитувача, оскільки за умови "рівноправності" обох способів отримання інформації таке буде свідчити про подвійне виконання обов`язку про надання інформації за одним запитом.
Суд звертає увагу на роз`яснення, що надані у п. 11.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" де зазначено, що особа має право вибирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, а саме паперову чи електронну.
У разі якщо переведення в електронну форму (сканування) не є технічно неможливим та не покладає на розпорядника надмірний тягар, враховуючи ресурсні можливості, вимога щодо надання копії документів у сканованій формі повинна бути задоволена.
У п. 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року № 10 роз`яснено: "частиною п`ятою ст. 19 ЗУ "Про доступ до публічної інформації", зокрема, передбачено можливість зазначення у запиті лише електронної адреси. Це свідчить про можливість обрання виключно електронної форми листування з розпорядником інформації і, відповідно, отримання відповіді на запит тільки на електронну адресу.
У разі якщо запитувач просить надати відповідь на електронну адресу, розпорядник інформації повинен з дотриманням вимог діловодства оформити лист-відповідь (поставити підпис, указати посаду, дату і номер реєстрації листа) та надіслати його у сканованому вигляді на електронну адресу запитувача".
Таким чином, змістовний аналіз положень ч. 5 ст. 19 ЗУ "Про доступ до публічної інформації" дає підстави зробити висновок про можливість обрання запитувачем інформації виключно електронної форми листування з розпорядником інформації і, відповідно, отримання, у такому разі, відповіді на запит тільки на електронну адресу у сканованому вигляді за умови наявності для цього технічної можливості у розпорядника.
Однак, суд зазначає, що у випадку, коли у запиті позивача було вказано обидва способи отримання інформації, відповідач вправі на власний розсуд обрати один із них.
Суд зазначає, що надання інформації альтернативно у письмовій або в електронній формі є допустимим, однак як зазначалося вище, запитувач не вправі одночасно вимагати двічі надати йому інформацію на один запит. Тому, у разі зазначення в запиті одразу двох форм (способів) отримання інформації, позивач тим самим надає відповідачу можливість вибору способу листування із запитувачем інформації.
Тому, суд вважає, що в даному випадку відповідач має альтернативне право обрати яким способом направити позивачеві відповідь.
Тому, суд вважає, що така вимога задоволенню не підлягає.
Крім того, суд звертає увагу, що позивач скеровує свої позовні вимоги як до Криворізького державного педагогічного університету, так і ректора Криворізького державного педагогічного університету Шрамка Я.В.
Суд зазначає, що ректор університету є його посадовою особою та не діє окремо від органу, в якому працює, а лише представляє його інтереси.
Тому, суд вважає, що позовні вимоги, скеровані до ректора Криворізького державного педагогічного університету Шрамка Я.В. задоволенню не підлягають.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вирішуючи спір, суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч. 2 ст. 2 КАС України, а у силу ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.
Суд зауважує, що у ході розгляду справи відповідачем як владним суб`єктом не подано доказів дотримання закону і надання повної та вичерпної інформації на звернення позивача.
Згідно з ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Криворізького державного педагогічного університету, ректора Криворізького державного педагогічного університету Шрамка Я.В. про визнання протиправними бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Криворізького державного педагогічного університету щодо ненадання відповідей по суті на письмові інформаційні запити або надання неповної відповіді та зобов`язати Криворізький державний педагогічний університет надати ОСОБА_1 у повному обсязі наступні відомості:
- чи входить нарахована у вересні 2018 року стипендія до складу суми відшкодування, пред`явленої ОСОБА_1 у 2019 році;
- перелік усіх складових суми відшкодування на навчання;
- кількість днів у 2018 році, протягом яких ОСОБА_1 рахувався студентом Криворізького ДПУ, з якої по яку дату;
- кількість днів в 2018 році, в яких ОСОБА_1 перебував на заняттях по відміткам відвідування в журналі учбової групи;
- розмір кожної з складових суми відшкодування на навчання за 2018 рік в гривнях і в процентах по відношенню до суми відшкодування за 2018 рік;
- на якій підставі при нарахуванні суми відшкодування відповідачі відмовились зарахувати ОСОБА_1 будь-які кредити і визнати власні ж оцінки;
- законні підстави, реквізити, назви, розділи, статті, пункти нормативно-правових актів, конкретні цитати з них, які, на думку відповідачів, дають їм право як ним, так і їх викладачам не визнавати норму ст. 10 Конституції України "В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України" і примушувати студента їх навчального закладу на учбовому занятті відповідати на питання викладача, які стосуються вивчення предмета, виключно на українській мові, і ні в якому разі не на російській мові, або визнати власну неспроможність виправдати свою поведінку нормами чинного законодавства;
- чому не виконана вимога ОСОБА_1 надати інформацію поштою та по електронній пошті, чому по електронній пошті відповідь не направлялася.
У іншій частині позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат судом не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06.04.2022 року.

Суддя І.О. Лозицька