Справа № 380/9180/21
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2022-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/9180/21 пров. № А/857/23411/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гудима Л.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року (головуючої судді Потабенко В.А., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 16 год. 17 хв. в м. Львів повний текст рішення складено 29.11.2021) у справі №380/9180/21 за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Львівській області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути податковий борг в розмірі 326136,68 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 до бюджету податковий борг в сумі 239655 гривень 75 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині не задоволених позовних вимог та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вказує про порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що судом першої інстанції помилково встановлено, що пеня на суму 86480,93 грн. застосована з 01.03.2020, оскільки податкова вимога не оскаржувалася ним в судовому чи адміністративному порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, просить проводити розгляд справи за участі відповідача та/або його представника, однак колегія судді не вбачає підстав для розгляду справи у судовому засіданні апеляційного суду, оскільки справа відносить до справ незначної складності та розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем оскаржується в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в частині вимог щодо пені на суму 86480,93 грн., отже, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог частини 1 статті 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення лише у цій частині.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі №380/9180/21 та ухвалою суду від 02.02.2022, відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Львівській області про забезпечення явки у судове засідання уповноваженого представника щодо повідомлення про дату та час розгляду справи та призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно довідки ГУ ДПС у Львівській області від 17.03.2021 № 3202/5/13-01-13-07-13 ОСОБА_1 має податковий борг у сумі 326136,68 грн., який складається: - з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується особами за результатами річного декларування, в сумі 301049,24 грн., в тому числі, 176976,55 грн. - основний платіж, 44244,14 грн. - штрафна (фінансова) санкція (згідно податкового повідомлення - рішення від 23.01.2020 №). 16.01.2021 на суму боргу, не сплаченого у встановлені строки, нарахована пеня в розмірі 79828,55 грн.; - військового збору в сумі 25087,44 грн., в тому числі 14748,05 грн. - основний платіж, 3687,01 грн. - штрафна (фінансова) санкція (згідно податкового повідомлення-рішення від 23.01.2020 №). 16.01.2021 на суму боргу, не сплаченого у встановлені Податковим кодексом України строки, нарахована пеня в розмірі 6652,38 грн.

Вказані суми відображені також у зворотному боці облікової картки платника податків.

Судом встановлено, що позивач скеровував на адресу податкову ОСОБА_1 вимогу форми «Ф» від 21.02.2020 №6261-52.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/1036/20 від 22.09.2020 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.01.2020 року № та № - відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.09.2020- без змін.

Оскільки податковий борг відповідачем не сплачено, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлений законом.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України (далі - ПК України тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Як визначено підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 15.1. статті 15 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення співрних правовідносин) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Положеннями підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язанняплатникподатківзобов`язанийсамостійнопогаситиузгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Отже, безспірними вимогами органів стягнення слід вважати узгоджену суму податкового зобов`язання, не сплачену платником податків у строки, визначені ст. 57 ПК України.

Судом встановлено, що за наслідками документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, оформленої актом від 24.12.2019 № 773/33.6-03/, ГУ ДПС у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.01.2020 № та №.

Відповідачем оскаржено у судовому порядку такі податкові повідомлення-рішення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/1036/20 від 22.09.2020 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.01.2020 року № та № - відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.09.2020- без змін.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, та з військового збору, визначені контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями від 23.01.2020 № та №, стали узгодженими в порядку і на умовах, визначених ПК України 28.12.2020 та підлягали сплаті до 15.01.2021 включно, що не оскаржується в апеляційному порядку.

Щодо апеляційної вимоги в частині стягнення з відповідача пені, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно облікової картки позивачу 16.01.2021 по податковому повідомленню-рішенню № від 23.01.2020 нараховано пеню у розмірі 79828,55 грн., та 15.01.2021 - по податковому повідомленню рішенню № від 23.01.2020 пеню у розмірі 6652,38 грн.

Відповідно до підпункту 129.1.1. пункту 129.1 статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Разом з тим, підрозділ 10 розділу XX ПК України було доповнено пунктом 52-1 згідно із Законом № 533-IX від 17.03.2020. Абзац 11 пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX із змінами, внесеними згідно із Законом № 591-IX від 13.05.2020, викладено в такій редакції: «Протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню .

Станом на момент розгляду справи дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), не закінчена.

Як вже було зазначено вище, згідно облікової картки, пеня позивачу по податковому повідомленню-рішенню № від 23.01.2020 нарахована 16.01.2021 у розмірі 79828,55 грн., та по податковому повідомленню рішенню № від 23.01.2020 - 15.01.2021 у розмірі 6652,38 грн.

Таким чином, з урахуванням положення пункту 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що є протиправним нарахування контролюючим органом пені відповідачу в період після 01.03.2020 (15.01.2021 та 16.01.2021), а тому відмова у позовній вимозі щодо стягнення такої пені в розмірі 86480,93 грн. з ОСОБА_1 є правомірною.

Згідно з пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Відповідно до пінту 59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Згідно з пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

З метою сплати відповідачем податкового боргу податковий орган сформував та направив відповідачу податкову вимогу форми «Ф» від 21.02.2020 №6261-52, яка була вручена відповідачу 31.03.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Зазначена податкова вимога ні в адміністративному, ні в судовому порядку у встановлений чинним законодавством спосіб не оскаржена, а сума податкового боргу до бюджету не сплачена.

Згідно з пунктом 41.2 статті 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Пунктом 87.1 статті 87 ПК України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі №380/9180/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Л.Я. Гудим

Р.Й. Коваль