Справа № 420/13758/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2022-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/13758/21

Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 11 жовтня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_2 , про:

визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01 грудня 2015 року до 29 грудня 2016 року,

зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року до 29 грудня 2016 року із застосуванням січня 2008 року базовим місяцем для обчислення індексації споживчих цін для розрахунку,

визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 30 грудня 2016 року до 28 лютого 2018 року,

зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 30 грудня 2016 року до 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року базовим місяцем для обчислення індексації споживчих цін для розрахунку,

визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу різниці між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації) за період з 01 березня 2018 року до 22 лютого 2021 року,

зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача різницю між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації) за період з 01 березня 2018 року до 22 лютого 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у період проходження ним військової служби у Військових частинах НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , відповідачами протиправно не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, у період з 01 грудня 2015 року по 22.02.2021, а тому відповідачі мають бути зобов`язані судом здійснити такі дії. При цьому, як стверджує позивач, базовий місяць, який повинен застосовуватись для нарахування та виплати індексації його грошового забезпечення за частину спірного періоду, а саме з 01.12.2015р. по 28.02.2018р.,відповідно до Порядку №1078 - є січень 2008 року, оскільки саме у цьому місяці набрала чинності постанова КМ України від 07.11.2007р. № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців. Починаючи з березня 2018 року, на думку позивача, всупереч положенням абзацу 4 п. 5 Порядку №1078, відповідач ВЧ НОМЕР_1 протиправно не виплачував фіксовану суму індексації грошового забезпечення у розмірі різниці між сумою індексації належною до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яка складає 3585,47 грн.

Відповідачі проти позову заперечували, мотивуючи відсутністю правових підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 29.12.2016 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 29.12.2016 року.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 30.12.2016 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 30.12.2016 року по 28.02.2018 року

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням у частині відмовлених позовних вимогах, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду у відповідній частині та задовольнити позов повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції прийнято необґрунтоване рішення в частині відмови у задоволенні вимог щодо застосування січня 2008 року базовим місяцем для нарахування індексу споживчих цін для розрахунку та в частині відмови у стягненні різниці між сумою індексації та розміром підвищення грошового забезпечення, оскільки як наголошує позивач, базовий місць для нарахування індексації грошового забезпечення позивача не визначається відповідачем на власний розсуд, а визначається в залежності від дати підвищення грошового забезпечення військовослужбовців. Підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема посадового окладу військовослужбовця. При цьому, зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації. Так, на момент виникнення спірних правовідносин, визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалось відповідно до постанови КМ України від 07.11.2007р. №1294, яка набрала законної сили 01.01.2008 року, тому саме з цією датою на думку апелянта, пов`язується встановлення базового місяця індексації. На думку апелянта ОСОБА_1 , спосіб відновлення його порушеного права саме шляхом зобов`язання відповідачів виплатити індексацію грошового забезпечення позивача із застосуванням базового місяця січня 2008 року не є передчасним, а покликаний ефективно відновити порушене право позивача, не допустити подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень та виключити необхідність у повторному звернення до суду. Окремо апелянт ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції помилково не задовольнив позовну вимогу щодо нарахування та виплати індексації за період з 01.12.2015р. по 31.12.2015р. вважаючи, що за вказаний період індексація виплачена, адже індексація за грудень повинна була бути виплачена позивачеві у січні 2016 року. Однак, як зазначається в довідці військової частини НОМЕР_2 , індексація починаючи з січня 2016 року не виплачувалась, а тому заявлені позовні вимоги стосуються періоду, що починається з 01.12.2015р.

Крім того, посилаючись на приписи абзаців 3, 4 ,6 пункту 5 Порядку №1078, а також на наявні у матеріалах справи докази, які підтверджують величину зростання грошового забезпечення позивача в місця підвищення грошового забезпечення військовослужбовців, ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі наголошує на наявності правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача ВЧ НОМЕР_1 стосовно ненарахаування та невиплати позивачу різниці між сумою індексації та належної до виплати у лютому 2018 році та розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації), а відтак і зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві вказаної різниці, з урахуванням вимог абзаців 3, 4 ,6 п. 5 Порядку № 1078 та відповідних обрахунків наведених у позовній заяві.

07.12.2021р. (вхід.№ 27014/21) від військової частини НОМЕР_2 до суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому вказаний відповідач зазначає про хибність тверджень ОСОБА_1 викладених у його скарзі, просить залишити скаргу ОСОБА_1 без задоволення мотивуючи зокрема тим, що розрахунок розміру суми індексації грошового забезпечення військовослужбовців та визначення базового місяця для нарахування та виплати індексації є компетенцією відповідача, як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення, а отже задоволення такої позовні вимоги як здійснення нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за певний період з визначенням конкретного базового місяця, в даному випадку за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. з використанням базового місця січень 2008 року, задоволенню не підлягають. До того ж, як далі зазначає відповідач у своєму відзиві, підвищення грошового забезпечення з урахуванням суми індексації, визначеної з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення здійснюється лише у разі, якщо відбулось підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації. В даному випадку, на думку відповідача відсутні підстави для задоволення відповідних вимог ОСОБА_1 окрім того, відповідач ВЧ НОМЕР_2 також наголошує й на тому, що військова частина є бюджетною організацією та фінансується за рахунок асигнувань, виділених з державного бюджету України, та діє на підставі і у спосіб, визначений нормами чинного законодавства, та не мала правових підстав здійснювати нарахування та виплату індексації грошових доходів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у період з 01.12.2015 року до 29.12.2016 року ОСОБА_2 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 та знаходився на грошовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_2 .

09 липня 2021 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 29.12.2016 року (аркуш справи 12).

У відповідь на заяву позивача Військовою частиною НОМЕР_2 надіслано довідку №692 від 20.07.2021 року, з якої вбачається, що у грудні 2015 року позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 401 грн. виходячи із базового місяця лютий 2015 року та у період з 1 січня 2016 року по 29 грудня 2016 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.

Крім того, у період з 30.12.2016 року по 22.02.2021 року позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 та знаходився на грошовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 .

Листом №2/22 від 23.07.2021 року Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача на його заяву про те, що Департаментом фінансів Міністерства оборони України у листі від 23.06.2018 року №248/1485 було роз`яснено, що в силу ст. 51Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах бюджетних асигнувань на грошове забезпечення, затверджених для бюджетних установ у кошторисах. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січені 2016 року - лютому 2018 року в Міністерства оборони України не було. Вказані обставини щодо відсутності відповідних асигнувань, з 30.12.2016 по 22.02.2021 підтверджуються листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 31.07.2019 року №0290/М-1178/1054. Крім того, відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики від 08.08.2017 року №13799/з, №78/0/66-17 механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. Враховуючи викладене, командування Військової частини НОМЕР_1 не має підстав для перерахунку та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за минулі роки.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за відповідні періоди, в тому числі із застосуванням базового місяця, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, та у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форм власності та виду юридичної особи, на яких покладається обов`язок проводити індексацію грошового забезпечення у разі перевищення величини. Відповідачами не доведено нарахування та виплату позивачу у період з 01.01.2016р. по 22.02.2021р. у повному обсязі індексації грошового забезпечення. Відтак врахувавши зазначене та те, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу, суд дійшов висновку, що Військовою частиною НОМЕР_2 допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 29.12.2016 року та Військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 30.12.2016 року по 28.02.2018 року, та наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

При цьому, суд першої інстанції вважав передчасними позовні вимоги позивача про необхідність застосування при нарахуванні та виплаті індексації у якості базового місяця - січень 2008 року, оскільки нарахування спірної індексації грошового забезпечення відповідачами у межах спірних правовідносин не здійснювалося, а як наслідок не визначався відповідний базовий місяць.

Також, суд першої інстанції вважав відсутніми підстави щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 у не нарахуванні та виплати індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року, оскільки з довідки про розмір грошового забезпечення суд встановив, що позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за цей період.

При цьому, зазначивши, що з квітня 2018 року по жовтень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, а з грудня 2018 року по 22.02.2021 року позивачу була виплачена індексація його грошового забезпечення, суд першої інстанції вважав відсутніми підстави для задоволення вимог в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за спірний період з березня 2018 року по 22.02.2021р., а також різницю між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації) за період з 01 березня 2018 року до 22 лютого 2021 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 1 та ст. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (чинний у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, надалі Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Водночас, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення".

Приписами ч. 1 ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Як встановлено ст. 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» ( у редакції, чинній до 31.12.2015р.), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року, який набув чинності 01.01.2016 року внесено зміни у частину першу статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно яких цифри « 101» змінені цифрами « 103».

Відтак, згідно ч. 1 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015 року, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

За визначенням частин 3-5 статті 4 Закону № 1282-XII, обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до 1, 2, 6 ст. 5 Закону № 1282-XII,підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (надалі Порядок № 1078).

Пунктом 1-1 Порядку N 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок) визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. N 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

В свою чергу, пунктом 4 вказаного Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018р. по справі №825/874/17 .

При цьому, обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.

Базовим вважається місяць прийняття на роботу або місяць підвищення заробітної плати. Індекс споживчих цін наростаючим підсумком починає розраховуватися у місяці, наступному за базовим (крім місяця прийняття на роботу).

Як встановлено колегією суддів з матеріалі справи, ОСОБА_2 за час проходження ним служби у військовій частині НОМЕР_2 та військовій частині НОМЕР_1 , індексація грошового забезпечення виплачена була у грудні 2015 року у сумі 401 грн., а у період з 01.01.2016р. по лютий 28.02.2018р., індексація грошового забезпечення позивачу не виплачувалась відповідачами.

Отже, виходячи з встановлених у справі спірних обставин, зважаючи на наведені вище норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, враховуючи, що за грудень 2015 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_2 була нарахована та виплачена, колегія суддів вважає, що позивач має право на виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р., у зв`язку із чим знаходить обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправну бездіяльність відповідачів стосовно не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року

З огляду на викладене, враховуючи, що у період з 01.12.2015 року до 29.12.2016 року ОСОБА_2 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 та знаходився на грошовому забезпеченні у вказаній Військовій частині НОМЕР_2 , а у період з 30.12.2016 року по 22.02.2021 року позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 та знаходився на грошовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 , є також вірним висновок суду першої інстанції, щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 29.12.2016 року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 30.12.2016 року по 28.02.2018 року.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано було відхилено доводи відповідача з приводу обмеженого фінансування, позаяк такі обставини, на переконання судової колегії, жодним чином не впливають на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивач.

Також, оскільки проведення індексації, в тому числі, грошового забезпечення військовослужбовців, а також обмеження реалізації цих норм не може відбуватися за телеграмами, роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України, вказівками командирів військових частин, закладів та установ Міністерства оборони України, роз`яснень міністерств тощо, посилання відповідачів на роз`яснення Директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 року №78/0/66-17, роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 16.07.2015 року №10685/0/14 -15/10, є у даному спірному випадку безпідставними, а відтак правомірно були відхилені судом першої інстанції.

Відповідачами у ході розгляду справи не було доведено правомірності своєї бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу у період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 .

Стосовно врахування січня 2008 року як базового місяця для обчисленні індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів даної справи, на час звернення позивача до суду з цим позовом порушеним вважається право позивача саме отримання індексації грошового забезпечення.

Отже, в даному випадку, відповідачами не було проведено за спірний період до 28.02.2018р. індексацію грошового забезпечення, відповідно, на час звернення до суду між позивачем та військовою частиною відсутній спір щодо розміру індексації, а також стосовно застосування базового місяця при обчислення індексації.

Як встановлено ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відтак, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, судовому захисту підлягає лише порушене право. В свою чергу, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

За вказаного, дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо: по-перше, такі дії вчинені владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції і по-друге, оспорювані дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Враховуючи викладене вище та те, у спірному періоді по 28.02.2018р. відповідачами, як наголошує позивач, не проведено індексацію грошового забезпечення позивача, судова колегія вважає наразі відсутнім між сторонами спору про розмір такої індексації, а також про застосування показників базового періоду під час індексації грошового забезпечення, оскільки такий має бути визначений саме у процесі нарахування відповідної індексації грошового забезпечення та є повноваженням відповідача.

Таким чином, судом першої інстанції правильно відмовлено в задоволенні цієї частини позовних вимог, з огляду на її передчасність.

Колегія суддів знаходить також обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 у не нарахуванні та виплати індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року, позаяк з довідки про розмір грошового забезпечення вбачається, що позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за цей період. При цьому, щодо застосування базового місяця за вказаний період, колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що у позові позивач не оскаржує дії відповідача з приводу застосування базового місяця іншого, аніж необхідно було застосувати зазначаючи при цьому, що відповідач не нарахував індексацію його грошового забезпечення взагалі за цей період, однак, як достеменно було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за період з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_2 була нарахована та виплачена.

Відтак, відповідні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неправильне вирішення справи судом першої інстанції у зазначеній вище частині не знайшли свого підтвердження.

Також, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції й про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача різницю між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації) за період з 01 березня 2018 року до 22 лютого 2021 року, з тих підстав, що по-перше - поріг індексації 103% було перевищено лише у жовтні 2018 року, а відтак індекс інфляції був опублікований в листопаді 2018року,отже індексацію необхідно було проводити в грудні 2018 року; по-друге з грудня 2018 року по лютий 2021 року позивачу було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця березень 2018 року.

Судом першої інстанції було вірно враховано, що наказом Міністерства оборони України №90 від 01.03.2018 року «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України» з метою визначення посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України, установлено тарифні розряди за основними типовими посадами та основними посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України згідно зі схемами, визначеними у додатках 1-22 до наказу, в результаті чого збільшилися посадові оклади військовослужбовців.

Відтак, починаючи з березня 2018 року, базовим місяцем для розрахунку індексації є відповідно березень 2018 року.

При цьому, судова колегія зазначає, що пунктом 5 Порядку №1078 встановлено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Отже, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Як було зазначено вище, згідно приписів ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться лише в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Наведене свідчить про те, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу у місяці підвищення береться за 1 або 100 %, тобто місяць підвищення вважається базовим і індексація в цьому місяці не проводиться, якщо сума підвищення заробітної плати (у базовому місяці враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру) перевищить суму індексації. Починаючи з наступного за базовим місяця наростаючим підсумком розраховується індекс для проведення подальшої індексації.

Згідно інформації Держстату України, розміщеної на офіційному веб-сайті, про індекс споживчих цін: - індекс споживчих цін у березні 2018 склав 101,1; - індекс споживчих цін у квітні 2018 року склав 100,8; - індекс споживчих цін у травні 2018 року склав 100,0; - індекс споживчих цін у червні 2018 року склав 100,0; - індекс споживчих цін у липні 2018 року склав 99,3; - індекс споживчих цін у серпні 2018 року склав 100,0; - індекс споживчих цін у вересні 2018 року склав 101,9. - індекс споживчих цін у жовтні 2018 року склав 101,7.

Оскільки, з огляду на вимоги Порядку №1078, розрахунок індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з місяця наступного за базовим, враховуючи, що березень 2018 року є базовим місяцем (значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків та індексація грошового забезпечення відповідно не нараховується), індекс споживчих цін у листопаді 2018 року склав 103,7 (1,008*1,00*1,00*0,993*1,00*1,019*1,017*100).

Тобто, лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8 % * 100,0 % * 100,0 % * 99,3% * 100,0 % * 101,9 % * 101,7 % * 100) перевищено, а у позивача виникає право на індексацію заробітної плати. При цьому оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно було проводити з грудня 2018 року (п.1-1 порядку №1078).

При цьому, як свідчать наявні у справі письмові докази, з грудня 2018 року по лютий 2021 року включно, ОСОБА_2 була нарахована та виплачена відповідна індексації грошового забезпечення, при цьому із застосуванням базового місяця березень 2018 року, що не заперечується сторонами.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_2 , апеляційний суд також зазначає, що норми абзаців 3,4 пункту 5 Порядку №1078 визначають, що якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (так звана фіксована сума індексації). При цьому сума індексації у місяці підвищення грошових доходів не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Отже, умовою для нарахування фіксованої суми індексації є, коли розмір підвищення грошового доходу не перевищив суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Фіксована сума індексації у такому місяці підвищення доходу розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому в цьому місяці (місяці підвищення доходу особи) сума індексації не нараховується.

Колегія суддів вказує, що в березні 2018 року набрала чинності Постанова КМУ №704, якою розмір посадового окладу ОСОБА_2 з березня 2018 року збільшено.

При цьому, для визначення фіксованої суми індексації в місяці підвищення грошового забезпечення позивача (березні 2018 року) суму підвищеного грошового забезпечення останнього слід порівняти із сумою індексації за лютий 2018 року.

Однак, як було встановлено у ході судового розгляду даної справи та зазначено вище, сума індексації за лютий 2018 року відповідачем ще не нарахована.

З огляду на те, що відповідач ще не провів позивачу нарахування індексації за лютий 2018 року, відсутня необхідна складова для порівняння з метою визначення того, чи є підстави виплачувати ОСОБА_2 так звану фіксовану суму індексації. Отже, вимоги позивача у цій частині є передчасними.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутності підстав для задоволення позову в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача різницю між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації) за період з 01 березня 2018 року до 22 лютого 2021 року.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За наслідками апеляційного перегляду справи, апеляційним судом не встановлено обставин для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі №420/13758/21- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.