Справа № 208/8076/21
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 208/8076/21
№ провадження 2-а/208/33/22
РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді - Івченко Т.П.,

при секретарі - Задьори В.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Кам`янське Дніпропетровської області, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 1 взводу № 1 батальйону № 4 УПП в Миколаївській області Пуньків Віктора Ярославовича, Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення», -

встановив:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

13 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Інспектора роти № 1 взводу № 1 батальйону № 4 УПП в Миколаївській області Пуньків Віктора Ярославовича «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення», який 27 вересня 2021 року уточнив та доповнив ще одним відповідачем Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції в уточненому позові просив суд:

- постанову серії БАА № 154653 від 03.09.2021 року, винесену Інспектором роти № 1 Взводу № 1, батальйону № 4, УПП в Миколаївській області лейтенантом поліції Пуньків Віктором Ярославовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 360 гривень на користь держави - скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення;

- стягнути з УПП в Миколаївській області () на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн., сплачений при поданні позовної заяви.

В обґрунтування позову зазначає, що 03 вересня 2021 року Інспектором роти № 1 Взводу № 1, бат. № 4, УПП в Миколаївській області лейтенантом поліції Пуньків Віктором Ярославовичем винесено постанову про притягнення його ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Зазначеною постановою інспектором встановлено, що 03 вересня 2021р. о 10 год. 52 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BMW Х5 д/н НОМЕР_1 по 56 км. автодороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ порушив вимоги розмітки 1.18 ПДР України, а саме смуги, що дозволяють рух тільки ліворуч здійснив проїзд прямо, чим порушив додаток 2 ПДР України, в зв`язку з чим ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Позивач вважає, що вказана постанова є незаконною та підлягає скасування з наступних підстав. 13 жовтня 2021 року у місці та у час, вказаних у оскаржуваній постанові, він, ОСОБА_1 , дійсно керував транспортним засобом, при цьому рухаючись по 56 км. автодороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, керувався ПДР України та виконав всі вимоги ПДР України. Після, чого ОСОБА_1 був зупинений відповідачем, якому пояснив, що керувався чітко нормами ПДР України та не порушував вимоги розмітки 1.18 ПДР України. На заперечення ОСОБА_1 відповідач не реагував та склав відносно нього вищезазначену постанову. Як стверджує позивач, в його діях відсутнє порушення додатку 2 ПДР України, а саме вимог розмітки 1.18, так само, як і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП. Все вищевикладене, свідчить про незаконність винесеної по відношенню до ОСОБА_1 постанови серії БАА № 154653 від 03 вересня 2021 року по справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за якою позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу - є неправомірним.

Також представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Галенком І.Є. була надано Відповідь на Відзив в якій він зазначив, що Відповідачем по справі зазначено доказами відеофайли, які він надав разом із відзивом на позовну заяву, однак як вбачається з наданих відеофайлів, які чомусь відповідач називає «відео доказами», відсутнє саме правопорушення, яке «начебто скоїв позивач», відповідно до чого, становиться не зрозумілим, чому ці файли слід вважати доказами. Водночас до вищезазначеного відзиву відповідачем по справі надано рапорт поліцейського Пуньків В.Я., який відповідно постанови Верховного суду України за № 524/5741/16-а від 20.05.2020 р. та відповідно до ст. 251 КУпАП не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Крім того Відповідь на Відзив надана адвокатом Галенком І.Є. містить абзац на ступного змісту: «…Отже поліцейським було порушено вимоги ст. 255 КУпАП та не зібрано достатньої кількості доказів, які б підтверджували її вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП до матеріалів відзиву на позовну заяву не додано жодного доказу його вчинення, зокрема пояснень свідків, які були відвідувачами даного кафе, інших свідків, достатніх фото та відеоматеріалів тощо…», який взагалі до події, яка оскаржується немає жодного відношення (а.с.47).

Позивач та його представник адвокат Галенко І.Є. в судове засідання не з`явилися будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, але надали заяву в якій просили суд розглянути справу без їх участі на полягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач Інспектор роти № 1, взводу № 1, батальйону № 4, УПП в Миколаївській області лейтенантом поліції Пуньків В.Я. у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але не скористався своїм правом та на адресу суду відзиву на позов не надав.

Представник Відповідача Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але скористався своїм правом та на адресу суду направив Відзив на позов в якому вказав, що вимоги позивача ОСОБА_1 є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне: 03.09.2021 року забезпечуючи охорону громадського порядку та безпеку дорожнього руху на стаціонарному дорожньому посту «Коблево» інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону № 4 управління патрульної поліції Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Пуньківом В.Я. разом з напарником було виявлено порушення Правил дорожнього руху (далі -ПДР). А саме, водій автомобіля «BMW X5» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись 56-м кілометром автодороги М-14 «Одеса - Мелітополь - Новоазовськ», порушив вимогу дорожньої розмітки 1.18 ПДР України, зі смуги, що зобов`язує водія рухатися ліворуч, здійснив рух прямо. Після чого патрульними було прийнято рішення про зупинку даного транспортного засобу, згідно п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України (далі - ЗУ) «Про Національну поліцію». Поліцейський, підійшовши до водія, яким виявився позивач, ОСОБА_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину зупинки і перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п.п. 2.1, 2.4 «а» ГІДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію». Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимоги дорожньої розмітки 1.18 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення (далі - постанова) щодо позивача. Позивачу повідомлено, що розгляд справи, за дане порушення, буде проводитися на місці. Водію було роз`яснено права особи, згідно ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України. Права водію було роз`яснено в повній мірі. Після чого інспектор виніс постанову та наклав стягнення на позивача в розмірі 340 (триста сорок) гривень, відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови та вручено її копію.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України). Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими, він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Думка сторони відповідача співпадає з позицією Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19. У вказаній постанові зазначено, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Проте, позивачем не надано жодного підтвердження, що спростовує факт вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабміну від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Згідно з п. 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Відповідно до п 8.5 ПДР України» дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює. Згідно з п. 2.3 (б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі

Відповідно до н. 1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Дорожня розмітка 1.18 показує дозволені на перехресті напрямки руху по смугах. Застосовується самостійно або в поєднанні із знаками 5.16, 5.18; розмітка із зображенням тупика наноситься для зазначення того, що поворот на найближчу проїзну частину заборонено; розмітка, яка дозволяє поворот ліворуч з крайньої лівої смуги, дозволяє також розворот.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В адміністративному позові позивач зазначає, що вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Дане твердження не відповідає дійсності, оскільки факт скоєння позивачем правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП підтверджується доказами у вигляді записів з нагрудної бодікамери «», «», «», «», «», «» та рапортом поліцейського Пуньків В.Я. Враховуючи вищевикладене, факт вчинення правопорушення позивачем є наявним та підтверджується належними доказами.

Крім того, слід зазначити, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються. Достатнім доказом правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності відповідача у даній категорії справ (оскарження рішень поліцейських патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності) є відповідні пояснення поліцейського, який виніс оскаржувану постанову та свідчення поліцейських - свідків, які були в одному екіпажі з поліцейським, який виніс оскаржувану постанову. Такі докази будуть достатніми, допоки не буде надано обґрунтованих належних доказів, які безсумнівно спростують пояснення та свідчення поліцейських. При чому, такий підхід жодним чином не суперечить презумпції винуватості держави в певних адміністративних справах, закріплений ч. 2 ст. 71 КАС України.

В адміністративному позові ОСОБА_1 окрім інформації, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню та бланкетного вказання правових норм, які на думку позивача мають відношення до даного позову, жодним чином не визначено в чому саме полягає незаконність постанови. Натомість, факт вчинення порушення ПДР позивачем доводиться рапортом поліцейського та долученими відеозаписами. На вказаних відео водій неодноразово підтверджує, що під час розгляду адміністративної справи інспектором його було ознайомлено з відеодоказами, а саме відео «» (фрагмент з 02 хв. 57 сек. до 03 хв. 15 сек.), «» (фрагмент з 01 хв. 10 сек. до 01 хв. 22 сек.). До того ж, на відео «» (фрагмент з 02 хв. 33 сек. до 02 хв. 45 сек.) водій визнає факт порушення вимог дорожньої розмітки, але задля ухилення від адміністративної відповідальності зазначає: "розмєтка там всьо, але там не було можливості". З чого витікає, що інспектор патрульної поліції врахував всі обставини, необхідні для розгляду справи, та абсолютно правомірно виніс постанову та наклав стягненим. Таким чином, постанова серії БАА № 154653 від 03.09.2021 року у справі про адміністративне правопорушення винесена поліцейським про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 340 грн. за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є обґрунтованою, законною та не підлягає скасуванню, а тому у позові ОСОБА_1 слід відмовити.

2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

13 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Інспектора роти № 1 взводу № 1 батальйону № 4 УПП в Миколаївській області Пуньків Віктора Ярославовича «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення» (а.с.2-3).

17 вересня 2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу № 208/8076/21 передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с.11).

22 серпня 2021 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Івченко Т.П. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (а.с.13-14).

27 вересня 2021 року на виконання Ухвали судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Івченко Т.П., позивачем ОСОБА_1 через канцелярію суду подано заяву про усунення недоліків уточнив позов та доповнив його відповідачем Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції (а.с.16-17).

27 вересня 2021 року ухвалою судді Івченко Т.П. відкрито провадження в адміністративній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін (а.с.23-24).

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження .

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, відповідачу було встановлено строк в шість днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

05 листопада 2021 року на електронну адресу суду від представника відповідача Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Зорі О.П. надійшов відзив на позовну заяву (а.с.29-32).

09 листопада 2021 року через канцелярію суду від представника відповідача Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Зорі О.П. надійшов відзив на позовну заяву, а також до відзиву було додано диск DVD-R з відео-файлами зафіксованими факт вчинення правопорушення та розгляду адміністративної справи за ч.1 ст.122 КУпАП (постанова серії БАА № 154653 від 03.09.2021 р.) та рапорт інспектора Пуньків В. (а.с.41-42,43,44).

Відповідач по справі інспектор роти № 1 взводу № 1 батальйону № 4 УПП в Миколаївській області Пуньків Віктор Ярославович станом на час розгляду справи не надав відзив на позовну заяву, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду з боку відповідача не надходило.

Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 163 КАС України, протягом 1 дня з дня отримання відзиву відповідача на позов.

29 листопада 2021 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Галенко І.Є. надійшла Відповідь на відзив на позовну заяву ( а.с.46-48).

20 січня 2022 року представник позивача, адвокат Галенко І.Є. через канцелярію суду надав заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі та участі позивача, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.50).

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що 03 вересня 2021 року Інспектор роти № 1 Взводу № 1, бат. № 4, УПП в Миколаївській області лейтенантом поліції Пуньків В.Я. виніс постанову серії БАА № 154653 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с.4).

Підставою для винесення оскаржуваної Постанови серії БАА № 154653, стало те, що 03.09.2021 року о 10 год. 52 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BMW Х5 д/н НОМЕР_1 рухаючись 56-м кілометром автодороги М-14 «Одеса - Мелітополь - Новоазовськ», порушив вимогу дорожньої розмітки 1.18 ГІДР України, зі смуги, що зобов`язує водія рухатися ліворуч, здійснив рух прямо, чим порушив додаток 2 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП ПДР України, в зв`язку з чим ОСОБА_1 визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.4).

Відповідно до відеозапису з портативного відеореєстратора поліцейського, зафіксовано факт зупинки поліцейським автомобіля позивача, їх розмову, у ході якої позивач не заперечував факт порушення вимог дорожньої розмітки (а.с.43).

Спір між позивачем та відповідачами виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 154653 від 03.09.2021 року протиправною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в постанові серії БАА № 154653 від 03.09.2021 року, посилаючись на не порушення ним правил дорожнього руху та відсутність складу адміністративного правопорушення, скористувався своїм правом і звернувся до суду з захистом свого порушеного права.

4. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права.

Наведене свідчить про публічно-правовий спір з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За умовами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (із змінами і доповненнями) (далі - ПДР) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п 8.5 ПДР України» дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Згідно з п. 2.3 (б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі

Відповідно до н. 1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно розділу 34.1 ПДР України, дорожня розмітка 1.18 показує дозволені на перехресті напрямки руху по смугах. Застосовується самостійно або в поєднанні із знаками 5.16, 5.18; розмітка із зображенням тупика наноситься для зазначення того, що поворот на найближчу проїзну частину заборонено; розмітка, яка дозволяє поворот ліворуч з крайньої лівої смуги, дозволяє також розворот.

Відповідно до пункту 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно п. 8.5.1 ПДР України, горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

За порушення даного пункту ПДР передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі № 760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі№536/583/17).

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

У підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідачем, відповідно до ст. 251 КУпАП, надано відеозапис події (а.с.43).

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, вищезазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені ч.1 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.

Пункт 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» чітко встановлює порядок використання техніки в правовідносинах щодо безпеки дорожнього руху, види техніки та умови її використання.

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

В свою чергу, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Під час дослідження матеріалів справи, судом встановлено, що спірна постанова містить посилання на технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис порушення позивачем правил дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст. ст. 73, 74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17, від 19.02.2020 року у справі № 524/1284/17.

Суд визнає наданий відповідачем відеозапис належним та допустимим доказом по справі, оскільки згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом було оглянуто відеозаписи які містяться на ДВД-диску долученого відповідачем до відзиву.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису фіксації місця події (а.с.43) вбачається, що на відео «» (фрагмент з 02 хв. 57 сек. до 03 хв. 15 сек.), «» (фрагмент з 01 хв. 10 сек. до 01 хв. 22 сек.) позивачу було роз`яснено відповідачем причину зупинку, та в чому полягає порушення ПДР, у свою чергу позивач не заперечує факт порушення вимог дорожньої розмітки, до того ж, на відео «» (фрагмент з 02 хв. 33 сек. до 02 хв. 45 сек.) водій визнає факт порушення вимог дорожньої розмітки, зазначає: "розмєтка там всьо, але там не було можливості".

Таким чином вбачається, що водій керуючи транспортним засобом марки «BMW Х5» з державним номерним знаком НОМЕР_1 по автомобільній дорозі, що має дві смуги руху в одному напрямку, крайня ліва смуга руху має дорожню розмітку, що зобов`язує рух лише ліворуч, проте згаданий автомобіль рухався прямо, чим порушив вимогу дорожньої розмітки 1.18 ПДР України.

Крім того, судом було оглянуто долучені відповідачем відеофайл «DSJX 303922_003922» (10год. 58хв.) з бодікамери, з якого вбачається, що працівником поліції Пуньків В. водієві вищевказаного транспортного засобу ОСОБА_1 , позивачеві у справі, було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, право та порядок оскарження постанови згідно зі ст. ст. 287-289 КУпАП.

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

При цьому, як вбачається з оскаржуваної постанови, остання відповідно до ст. 283 КУпАП, містить посилання на докази, якими підтверджено вчинення позивачем інкримінованого правопорушення, зокрема, у п. 7 постанови зазначено, що до неї додається відеозапис з нагрудної бодікамери.

На відео досліджені у судовому засіданні, що додані відповідачем до відзиву, між собою логічно побудовані та узгоджені між собою, відображаючи увесь хід розгляду справи та факт порушення ним ПДР України.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що відеофайли, долучені до справи, є належними та допустимими доказами скоєння позивачем адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з частини 3, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Постанова в справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 154653 від 03.09.2021 винесена уповноваженою на те посадовою особою, а також за формою і змістом відповідає вимогам ст. ст. 255, 256, 283 КУпАП.

Судом встановлено, факт порушення позивачем п.8.5.1 ПДР України, а саме: не виконання вимог дорожньої розмітки 1.18 (додаток 2), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП та у зв`язку з чим на нього було накладено уповноваженою особою адміністративне стягнення, у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення було зафіксовано технічним приладом відповідно до ст.40 ЗУ «Про Національну поліцію».

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1853 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно пунктів 1, 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 року № 1395, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою восьмої статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі за ч. 1 ст. 122 КУпАП відбувається в скороченому вигляді, а саме фіксація адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Аналізуючи вищенаведене, суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 122 КУпАП.

Отже, постанова серії серія БАА № 154653 від 03.09.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП винесена інспектором роти № 1 Взводу № 1, бат. № 4, УПП в Миколаївській області лейтенантом поліції Пуньків В.Я. в межах своїх повноважень, вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного вище адміністративного правопорушення підтверджується належними доказами по справі.

Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, ст. 280 КУпАП закріплено обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а, Верховний Суд виклав правовий висновок, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Згідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Згідно ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до ст.ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вказаний перелік судових рішень, які може приймати суд першої інстанції у цій категорії справ, є вичерпний та не передбачає права суду першої інстанції визнати неправомірними дії суб`єкта владних повноважень, в тому числі і визнавати складену постанову протиправною.

Суд дійшов висновку, що для скасування постанови серії БАА № 154653 від 03.09.2021 року про притягнення, накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення підстави відсутні.

За вищевказаних обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити повністю.

5. Розподіл судових витрат

Суд, урахувавши положення ст. 139 КАС України щодо правил розподілу судових витрат, вирішивши питання, регламентовані п.п. 1-4 ч.9 цієї ж статті, як то, чи пов`язані судові витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмет спору, поведінку сторін під час розгляду справи, зокрема, наявність безпідставних тверджень з їх боку, при розподілі судових витрат, які у цьому випадку складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із залученням експерта, виходив із наступного.

У відповідності до вимог частини 1 статті 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача, оскільки адміністративний позов залишено без задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, 121ч.5, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора роти № 1 взводу № 1 батальйону № 4 УПП в Миколаївській області Пуньків Віктора Ярославовича, Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення» - залишити без задоволення.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 - покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

Інспектор роти № 4 взводу № 1, бат. № 4, УПП в Миколаївській області Пуньків Віктор Ярославович, юридична адреса: 54056, м. Миколаїв, Новозаводська, 1-Б/1,

Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, , юридична адреса: 54056, м. Миколаїв, Новозаводська, 1-Б/1.

Суддя Івченко Т. П.