Справа № 140/16596/21
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/16596/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Ковальчука В.Д, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 13 грудня 2021 року №327203 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позову зазначив, що підставою для застосування спірною постановою адміністративно-господарського штрафу стало встановлення посадовими особами Уктрансбезпеки порушення позивачем вимог абзацу третього частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт": надання послуг перевезення без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 34, 39 цього Закону. Позивач не погоджується з таким рішенням та вважає, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем з порушенням процедури розгляду справи, необ`єктивно (без урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення), без доведення обставин належними і достатніми доказами. Вважає, що відповідач помилково дійшов висновку про те, що він є перевізником, оскільки підприємницькою діяльністю не займається; пасажирів підвозив у попутному напрямку, з яких коштів не брав; жодних договорів не укладав. У документах, складених посадовою особою відповідача, відсутні пояснення стосовно того, на підставі яких ознак посадові особи дійшли висновку про здійснення позивачем саме пасажирських перевезень на замовлення. На думку позивача, законодавець передбачає обов`язкову наявність спеціального суб`єкта, щодо якого можна застосувати адміністративно-господарський штраф. Відсутність такого спеціального статусу свідчить про безпідставність застосування до нього адміністративно-господарського штрафу, передбаченого статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Крім того, зауважує, що посадовою особою Управління Укртрансбезпеки не було складено жодного протоколу про адміністративне правопорушення від 03.11.2021 про надання ним послуг з перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення без наявності ліцензії, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 164 КУпАП.

З наведених підстав просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2022 року відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги не визнав. В обґрунтування цієї позиції представник відповідача вказала, що ОСОБА_1 є автомобільним перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт" незалежно від наявності чи відсутності в особи статусу суб`єкта підприємницької діяльності та не звільняє від відповідальності за порушення цього Закону.

Вказує на те, що позивача не притягали до відповідальності за ст. 164 КУпАП, оскільки факту систематичності не встановлено. Натомість, накладення адміністративно-господарського штрафу в цьому випадку можливе.

03.11.2021 під час здійснення рейдової перевірки транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні перевезення пасажирів автомобільним транспортом, посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Укртрансбезпеки встановлено, що автомобільний перевізник ОСОБА_1 , використовував належний йому автомобіль для надання послуг з перевезення пасажирів на замовлення без ліцензії та договору із замовником транспортних послуг, чим порушив статті 34, 39 Закону України "Про автомобільний транспорт". Виявлені порушення були зафіксовані в акті проведення перевірки від 03.11.2021 №312419, який підписаний позивачем без зауважень чи заперечень. Позивачем не заперечувався факт надання послуг з перевезення. Щодо відсутності в акті перевірки пояснень пасажирів зазначає те, що відображення таких пояснень не передбачено формою і змістом даного акта перевірки.

Представник відповідача також зазначила, що про розгляд справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт позивач був належним чином повідомлений рекомендованим листом від 24.11.2021 №98998/22.1/24-21, який був вручений позивачу 03.12.2021.

Під розгляду справи позивач не надав письмових пояснень чи заперечень, а тому під час прийняття оскаржуваної постанови було враховано складений акт перевірки та відеозапис із нагрудної камери інспектора.

Вважає, що посадові особи Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки при здійсненні рейдової перевірки діяли у межах наданих їм повноважень та з дотриманням вимог законодавства.

З наведених підстав представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач просить позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, вказує на те, він що був присутній під час розгляду справи особисто разом із своїм адвокатом та заперечував з приводу обставин та доводів перевірки, однак останні не були взяті до уваги відповідачем. Вважає, що відеоматеріали не спростовують його доводів, а навпаки підтверджують те, що оплата з пасажирів ним не бралась.

У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову з аналогічних тверджень, наведених у відзиві, додатково зазначивши, що під час рейдової перевірки з`ясовувалась вартість послуг перевезення, яку повинні сплатити пасажири. Однак позивач намагався ухилитись від відповіді, не називаючи суму, однак факт оплатності не заперечував, що зафіксовано на відео.

Інші заяви від сторін по суті спору до суду не надходили.

Дослідивши письмові докази та перевіривши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Посадовими особами Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відповідно до щотижневого графіка проведення рейдових перевірок у період з 01 листопада 2021 року по 07 листопада 2021 року та на підставі направлення від 29 жовтня 2021 року №013401 проводилася рейдова перевірка, у ході якої 03 листопада 2021 року о 11:35 год на а/д Н-17 перехрестя а/д Т-03-03 був перевірений транспортний засіб марки Opel Movano, номерний знак НОМЕР_1 , належний водію ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацією транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 03 листопада 2021 року №312419 (далі - акт перевірки) зафіксовано, що під час надання послуг з перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення у водія ОСОБА_1 відсутні документи, визначені статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме ліцензія та копія договору із замовником транспортних послуг. Під час перевірки встановлено перевезення позивачем п`ятьох пасажирів за маршрутом «Луцьк - Польща». Акт перевірки ОСОБА_1 підписав без зауважень, письмових пояснень не надав.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт начальником Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Нестеруком Д.П. прийнято постанову від 13 грудня 2021 року №327203, якою на підставі абзацу третього частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн.

Незгода ОСОБА_1 із вказаною постановою стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, та спірному рішенню, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин сьомої, чотирнадцятої статті 6 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-ІII "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон №2344-ІII) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 1, абзацом першим пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Абзацом третім пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року №592 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Волинській області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року №196-р "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті" утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, зокрема Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, реорганізувавши шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Волинській області та Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області.

Отже, здійснення державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства є повноваженнями відповідачів.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок №1567.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи (пункт 3 Порядку №1567).

Згідно із пунктами 2, 4 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку №1567 рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка. Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Як визначено пунктом 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Стаття 39 Закону №2344-ІІІ визначає перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Так, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення (частина перша статті 39 вказаного Закону). Документами для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення є: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України; для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України (частина дев`ята статті 39 Закону №2344-ІІІ).

За приписами пунктів 104, 105 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року №176, для надання послуг з перевезення легковими автомобілями на замовлення (далі - перевезення на замовлення) автомобільний перевізник зобов`язаний використовувати транспорті засоби, які належать йому на праві власності чи користування, що підтверджується відповідними реєстраційними документами, мати відповідну ліцензію і ліцензійну картку на кожен автомобіль. Організація перевезення на замовлення здійснюється за договором, який укладається між автомобільним перевізником, автомобільним самозайнятим перевізником та суб`єктом господарювання, у письмовій формі і повинен містити інформацію про основні характеристики обслуговування, відповідальність сторін, форму та строк проведення розрахунку, марку і клас транспортного засобу, його облаштування, наявність додаткового технічного обладнання.

З наведеного слідує, що ліцензія, договір із замовником послуги є тими документами, наявність яких під час здійснення заходів державного контролю є предметом перевірки щодо дотримання вимог законодавства автомобільними перевізниками, які надають послуги з перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення.

Відповідно до пунктів 20, 21 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

За правилами, встановленими пунктами 25-27 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

За приписами абзацу третього частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У Законі №2344-ІІІ (стаття 1) наведені терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; замовник транспортних послуг - юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів; пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами; перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення - перевезення пасажирів легковим автомобілем загального призначення, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу чи на обумовлений термін обслуговування, у якому визначають умови обслуговування, вартість послуги, термін її виконання та інші положення за домовленістю сторін; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Фактичною підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності відповідно до статті 60 Закону №2344-ІІІ стало встановлення посадовими особами територіального органу Укртрансбезпеки факту перевезення позивачем легковим автомобілем пасажирів за відсутності ліцензії та копії договору із замовником послуг. Такий висновок зроблено в акті перевірки від 03 листопада 2021 року №312419. Проте в акті перевірки лише зазначено загальні відомості про автомобіль (марка, номерний знак), серія і номер свідоцтва про реєстрацію, дані про водія. Натомість в акті перевірки не вказано інформацію про пасажирів - замовників послуг та матеріали перевірки не містять їх пояснень. У документах, складених відповідачем, відсутні пояснення стосовно того, на підставі яких ознак посадові особи дійшли висновку про здійснення позивачем саме пасажирських перевезень на замовлення та чи попередньо узгоджувались такі замовлення. Тобто, із матеріалів перевірки, в тому числі і з долученого відеозапису із нагрудної камери інспектора, який проводив перевірку, неможливо встановити факту попереднього замовлення пасажирами у позивача послуг із перевезення та договірних умовах такого перевезення, зокрема інспектором не з`ясовано комерційної основи такого перевезення. У запереченнях на відповіді на відзив представник відповідача зазначає, що позивач намагався ухилитися від відповіді щодо факту отримання оплати за перевезення пасажирів. Водночас, інспектором не встановлено суми такої оплати, не отримано пояснень у пасажирів чи здійснювали або чи будуть вони здійснювати оплату за перевезення.

Суд зазначає, що акт перевірки - це лише один із доказів, який повинен братися до уваги під час розгляду справи про адміністративне (чи інше) правопорушення. Чинним законодавством не визначено такий акт як єдиний доказ вчинення правопорушення перевізником. Даний документ є лише службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлення порушень вимог чинного законодавства відповідними суб`єктами, однак наведені в акті обставини повинні бути підтвердженні іншими доказами.

На думку суду, сама по собі належність на праві власності автомобіля марки Opel Movano, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та перевезення пасажирів не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, передбаченої абзацом третім частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ, оскільки відповідач не надав належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки 03 листопада 2021 року позивач на зазначеному транспортному засобі надавав послуги з перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення та що він є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-ІІІ.

На думку суду, в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки акту перевірки від 03 листопада 2021 року №312419 про порушення позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд уважає, що відповідачем у справі не доведено належними доказами факту здійснення 03 листопада 2021 року позивачем пасажирських перевезень легковим автомобілем на замовлення, тобто вчинення порушення, за яке передбачена відповідальність абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, у зв`язку з чим з наведених вище підстав, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позов підлягає до задоволення повністю шляхом прийняття постанови про визнання протиправною та скасування постанови Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 13 грудня 2021 року №327203 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті необхідно стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн., який сплачений позивачем відповідно до квитанції від 21 грудня 2021 року №82.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (45766, Волинська область, Луцький район, село Буркачі, РНОКПП НОМЕР_3 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, місто Київ, Шевченківський район, проспект Перемоги, будинок 14, ідентифікаційний код юридичної особи 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 13 грудня 2021 року №327203 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати у сумі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Д. Ковальчук