Справа № 380/4626/22
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року

справа №380/4626/22

провадження № П/380/4649/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Наталії Іванівни, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (пл. Шашкевича, 1, м. Львів, 79007; ) про скасування постанови, про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2022 року ВП № 68340436 щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн., та постанови від 27.01.2022 ВП 68385283 про стягнення витрат виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що у виконавчому провадженні ВП 56631559 державним виконавцем УЗПВР у Львівській області ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн та про стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 274,85 грн.

Вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України від 05.06.2012 №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеного держоргану відповідних призначень - за рахунок коштів, призначених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Вважає оскаржувані постанови такими, що винесені всупереч вимог ч.2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03 серпня 2011 року, оскільки державним виконавцем при винесенні постанов про відкриття виконавчого провадження зі стягнення з позивача виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження не було взято до уваги, що боржником є державний орган, а рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються виключно органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Вважає, що державний виконавець не наділений повноваженням щодо стягнення коштів з державного органу, а саме з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

З огляду на наведене просить суд позовні вимоги задоволити.

Ухвалою суду від 25.02.2022 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто вказані недоліки.

Ухвалою від 25.03.2022 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

30.03.2022 за вх. №4259ел від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснення дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області не виконано рішення суду в справі № 461/6375/17 до моменту відкриття виконавчого виконавчого провадження №56631559 від 22.06.2018.

Крім цього, зазначив, що у спірних правовідносинах, що склались у цій справі, вимоги до боржника мають зобов`язальний характер, тоді як Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконуються рішення про стягнення коштів (з боржників, перелік яких визначено ч. 1 ст. 2 цього Закону), що виключає можливість застосування норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в процесі виконання судового рішення загалом і в процесі стягнення виконавчого збору і витрат на виконавчого провадження.

Тобто у даному випадку 14.12.2021, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановлено цим Законом.

Враховуючи викладене, вважає, що державним виконавцем правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2021 ВП №68340436 про стягнення виконавчого збору та від 27.01.2022 ВП №68385283 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Позивач явки уповноваженого представника в засідання суду не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. З огляду на визначені ст.287 КАС України строки розгляду справи, суд ухвалив здійснювати розгляд справи на підставі поданих доказів сторонами.

Представник відповідача позовні вимоги заперечила, просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Протокольною ухвалою суду, занесену в протокол судового засідання від 31.03.2022 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального, управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 56631559, з виконання виконавчого листа № 461/6375/17, виданого 01.06.2018 Галицьким районним судом м. Львова, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплачувати з 01 січня 2016 року пенсію ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про внесення деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" № 900-VIII від 23 грудня 2015 року, статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ, на підставі довідки ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області від 02.05.2017 року № 91-01811, виходячи із зазначеного у ній розміру грошового забезпечення, а також виплатити йому недоотриману різницю, що виникла після перерахунку пенсії з 01 січня 2016 року.

Державним виконавцем 26.06.2018, керуючись статтями 3, 4, 2.4, 25, 26, 27 Закону України «При виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано сторонам виконавчого провадження для виконання, зобов`язано виконати рішення суду протягом; 10 робочих днів.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09.07.2018 за вих. №12967/03.29-15 повідомлено про часткове виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 02.11.2017 у справі № 461/6375/17. Головним управлінням Пенсійного фонду' України в Львівській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та нараховано 14790,65 грн. доплати, про що свідчить копія розрахунку від 30.03.2018. Підтвердження виконання рішення суду в частині виплати нарахованої доплати боржником не надано.

05.12.2018 державним виконавцем в порядку статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» скеровано вимогу боржнику в строк до 14.12.2018 надати документальне підтвердження виконання рішення суду, а саме підтвердження виплати ОСОБА_1 нарахованої (на виконання рішення суду) суми із врахуванням раніше проведених пенсійних виплат; надати пояснення керівника або уповноваженої особи за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити, які саме заходи вжито та вживаються з метою його виконання;, надати документальне підтвердження сплати боржником виконавчого збору в розмірі 14892,00 грн.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.06.2019 за вих. № 14374/03.29-15 на вимогу від 15.05.2019 повідомлено про виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 02.11.2017 у справі № 461/6375/17, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області і здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та нараховано 14790,65 грн. доплати, про що свідчить копія розрахунку від 30.03.2018. Станом на 06.06.2019 ОСОБА_1 виплачена сума 1641,84 грн. Доплата пенсії по рішенні суду зі період з 01.01.2021 по 31.12.2017 в сумі 13134,80 грн. буде виплачена в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018.

19.02.2020 державним виконавцем в порядку статей 18, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» скеровано вимогу боржнику в строк до 02.03.2020 надати інформацію про суму коштів, виплачену ОСОБА_1 в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 03.03.2020 за вих. № 1300-0410-8/9968 на вимогу від 19.02.2020 повідомлено про часткове виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 02.11.2017 у справі №461/6375/17. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та нараховано 14790,65 грн. доплати, про що свідчить копія розрахунку від 30.03.2018. Станом на 02.03.2020 ОСОБА_1 виплачена сума 4925,52 грн. Доплата пенсії по рішенні суду за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 13134,80 грн. буде виплачена в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018.

08.07.2020: державним виконавцем в порядку статей 18, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» скеровано вимогу боржнику надати детальну інформацію про реальний стан, виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 02.11.2017 у справі № 461/6375/17.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.07.2020 за вих: № 1300-0330-8/55874 на вимогу від 08.07|.2020 повідомлено про часткове виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 02.11.2017 у справі № 461/6375/17. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та нараховано 14790,65 грн. доплати, про що свідчить копія розрахунку від 30.03.2018. Доплата пенсії по рішенні суду за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 13134,80 грн. буде виплачуватись в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018.

01.07.2021 державним виконавцем в порядку статей 18, 63, 75 Закону скеровано вимогу боржнику повідомити інформацію про стан виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 02.11.2017 у справі № 461/6375/17.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15.07.2021 за вих: № 1300-5308-8/63671 на вимогу від 01.07.2021 повідомлено про часткове, виконаних рішення Галицького районного суду м. Львова від 02.11.2017 у справі №461/6375/17. Головним управлінням Пенсійного фонду України й Львівській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та нараховано 14790,65 грн. доплати, про що свідчить копія розрахунку від 30.03.2018. Доплата пенсії по рішенні суду за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 13134,80 грн буде виплачуватись в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018.

10.11.2021 державним виконавцем в порядку статей 18, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» скеровано вимогу боржнику повідомити вичерпну інформацію про стан виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 02.11.2017 у справі № 461/6375/17, та надати документальне підтвердження згаданого судового рішення.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29.11.2021 за вих. № 1300-5308-8/108279 на вимогу від 10.11.2021 повідомлено про виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 02.11.2017 у справі № 461/6375/17. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та нараховано 14790,65 грн. доплати, про що свідчить копія розрахунку від 30.03.2018. Доплата пенсії по рішенні суду за; період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 13134,80 грн. виплачена в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018.

14.12.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» 14.12.2021, державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 14892,00 грн.

Керуючись ст. 42; Закону України «Про виконавче провадження», та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512X5, 14.12.2021 державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 274,90 грн.

За виділеною в окреме виконавче провадження постановою про стягнення виконавчого збору від 14.12.2021 ВП 56631559 державним виконавцем 25.01.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68340436, яку скеровано боржнику до виконання.

Керуючись статтею 42 Закону, 25.01.2022 державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Керуючись статтею 30 Закону, 25.01.2022 державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.

За виділеною в окреме виконавче провадження постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 14.12.2021 ВП56631559 державним виконавцем 27.01.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68385283, яку скеровано боржнику до виконання.

Керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження», 27.01.2022 державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Керуючись статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження», 25.01.2022 державним виконавцем винесено про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.

Вважаючи постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2021 ВП № 68340436 та від 27.01.2021 ВП №68385283 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження протиправними, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило такі до суду.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Згідно зі ст. 1 Закону №1404-VII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1).

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

За правилами передбаченими ч. 5 та ч. 7 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

З постанови про закінчення виконавчого провадження від 14.12.2021 ВП № 56631559 судом встановлено, що державний виконавець закінчив виконавче провадження керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону №1404-VIII.

У разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, виконавчий збір не стягується лише якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VIII).

Таким чином, враховуючи, що постанова про відкриття провадження № 56631559 прийнята державним виконавцем 20.06.2018, Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконано рішення суду в справі № 461/6375/17 після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.06.2018, а саме, про повне виконання рішення суду, відповідача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29.11.2021 за №1300-5308-8/108279.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто.

Таким чином, з позиції суду, державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2021 ВП № 68340436 відповідно до вимог законодавства.

В даній справі суд наголошує, що відповідно до п.5.ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження.

Вказане стосується питання стягнення виконавчого збору оскільки воно нерозривно пов`язано з наслідками відкриття виконавчого провадження. Як наслідок, у відповідача були всі законні підстави для прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Аналогічна позиція і міститься у Постанові ВС України по справі № 712/394/17-а від 25.06.2019.

Суд наголошує, що постанова про стягнення виконавчого збору у ВП №56631559 від 14.12.2021 є чинною , доказів її скасування суду не надано і не оскаржено таку. І на підставі такої винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.04.2020 у справі № 480/3452/19, що в силу ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.

Щодо доводів позивача, що боржником у виконавчому провадженні є державний орган, а рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону №1404-VIII рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Приписами ч. 1 ст. 3 цього ж Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Статтею ж 7 зазначеного Закону встановлено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Як встановлено судом, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження № 56631559 з виконання виконавчого листа № 461/6375/17, виданого 01.06.2018 Галицьким районним судом м. Льовова, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплачувати з 01.01.2016 пенсію ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900-VIII від 23.12.2015, статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ, на підставі довідки ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області від 02.05.2017 №91-01811, виходячи із зазначеного у ній розміру грошового забезпечення, а також виплатити йому недоотриману різницю, що виникла після перерахунку пенсії з 01.01.2016, а не стягнення конкретно визначеного розміру суми боргу.

Таким чином, у спірних правовідносинах, що склались у цій справі, вимоги до боржника мають зобов`язальний характер, тоді як за Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконуються рішення про стягнення коштів (з боржників, перелік яких визначено частиною першою статті 2 цього Закону), що виключає можливість застосування норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в процесі виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 14 травня 2020 року у справі № 336/4615/17, від 09 липня 2020 року у справа № 806/2179/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 310/1512/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 815/3815/17, від 09 грудня 2020 року у справі № 522/19758/18.

Підсумовуючи, суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень при прийнятті оскаржуваної постанови діяв у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Що стосується постанови ВП №68385283 від 27.01.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з:1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до п.2 розділу УІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮ України від 02.04.2012 №512/5, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження. Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Відповідно до пункту 13 розділу IX Інструкції № 512/5 якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу ІІІ та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження», затверджені види та розміри витрат виконавчого провадження.

За змістом розділу І наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» видами витрат виконавчого провадження є: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку <…> 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

У відповідності до розділу ІІ зазначеного наказу: 1) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах <…>; 2) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта»; <…> 5) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати.

Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства юстиції України від 24.03.2017 № 954/5 «Про встановлення розміру плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження» розмір плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями становить 69 грн 00 коп. (з урахуванням ПДВ) за кожне відкрите виконавче провадження.

Таким чином, за змістом наведених норм, у постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження обов`язково повинні бути зазначені види витрат та суми таких витрат виконавчого провадження. При цьому, Закон №1404-VIII та наведені нормативні акти не покладають на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

У постанові державного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 27.01.2022 наведений розрахунок суми, що підлягає стягненню з боржника, а саме: плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору , стягнення витрат виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження та становлять 274,90 грн, а саме: папір формату А4 - 7,70 грн., роз друк - 7,70 грн, журнал вхідної кореспонденції - 5,40 грн, журнал вихідної кореспонденції - 14,40 грн, конверт С6- 2,80 грн, конверт С5- 5,90 грн, відправка поштової кореспонденції (простий) - 57,60 грн, відправка поштової кореспонденції (рекомендований) 104,40 грн, оплата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження - 69,00 грн.

Оскаржувана постанова за своїм змістом відповідає вимогам Закону №1404-VIII, Інструкції №512/5 та наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження». Сума, визначена в оскаржуваній постанові, як і окремі її складові позивачем у даному провадженні не оскаржується.

Суд зазначає, що положення Закону №1404-VIII, Інструкції №512/5 та наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» не звільняють боржника від мінімальних витрат виконавчого провадження, які вже фактично поніс державний виконавець під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на папір, друк, конверти тощо).

Така позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом у постановах від 29.03.2019 у справі №751/4438/17, від 17.04.2019 у справі №750/6793/17, від 25.07.2019 у справі №751/4319/17, від 27.06.2019 у справі №750/7050/17, від 27.11.2019 у справі №823/461/17.

Зокрема, у постанові від 27.06.2019 у справі №750/7050/17 Верховний Суд зазначив: «Витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції, друк документів тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку. Скаржник помилково ототожнює виконавчий збір із витратами виконавчого провадження».

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 27.01.2022 ВП №68385283.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не знаходять належного правового обґрунтування, тоді як відповідачем доведено правомірність свого рішення, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено ст. 139 КАС України не передбачено, а тому такі слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування постанов відмовити.

Судовий збір стягненню не підлягає.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення, із врахуванням п.п.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.