Справа № 556/128/22
Суддя: Котик Л.О.
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 556/128/22
Номер провадження 2-а/556/11/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2022 року. Володимирецький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Котик Л.О.,

при секретарі Соловей Г.С.,

за участю представника позивачки - адвоката Волощука П.С.

представника відповідача Володимирецької селищної ради Рівненської області - Христянович І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради Рівненської області, Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради Рівненської області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №14 від 10 січня 2021 року,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Володимирецької селищної ради Рівненської області, Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради Рівненської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №14 від 10 січня 2021 року.

Свої позовні вимогу обґрунтовує тим, що 12 листопада 2021 року відносно неї складений протокол про адміністративне правопорушення, серії ВАБ №756889 за ч.2 ст.156 КУпАП. 10 січня 2022 року за результатами розгляду даного протоколу адміністративною комісією виконавчого комітету Володимирецької селищної ради прийнято постанову якою було визнано винною ОСОБА_1 за ч.2 ст.156 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн. Крім того, в Постанові №14 зазначено дата винесення - 10 січня 2021 року.

Позивачка вважає цю постанову незаконною та протиправною, а розгляд справи про адміністративне правопорушення проведений з грубим порушенням норм чинного законодавства.

В матеріалах справи №13 про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.156 КУпАП, наявні письмові пояснення неповнолітнього ОСОБА_2 , де останній повідомив працівнику поліції про обставини купівлі ним у ОСОБА_1 12.11.2021 пачки сигарет. При цьому працівниками поліції порушено процедуру опитування неповнолітньої особи, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, що пояснення у неповнолітнього ОСОБА_2 12 листопада 2021 року відбиралися у присутності педагога або батьків, що вказує на відібрання цих пояснень з порушенням порядку, визначеного ч. 2 ст. 33 Закону України «Про національну поліцію», що є недопустимим та незаконним, а тому є порушенням вимог ст.280, ч.1 ч.2 ст.251, ст.252 КУпАП, та свідчить про незаконність ухваленої постанови №14 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що рішення про накладення стягнення прийняте без належних доказів її вини, оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому просить визнати її протиправною та скасувати.

Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 20 січня 2022 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 січня 2022 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

27.01.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її вимог, крім цього факт вчинення правопорушення позивачем підтверджується обставинами викладеними у постанові №14 про накладення адміністративного стягнення від 10 січня 2022 року. Окрім того. ОСОБА_1 на засіданні комісії визнала свою провину та підтвердила продаж нею пачки сигарет ОСОБА_2 . Зазначила, що в неї не виникало сумнівів щодо досягнення покупцем 18-річного віку, оскільки неповнолітній зовнішньо виглядає старшим, тому і не запитала у нього документів, що посвідчують особу, що не може бути підставою звільнення її від адміністративної відповідальності.

Також представник відповідача у своєму відзиві зазначив, що неповнолітнього ОСОБА_2 було опитано 12.11.2021 з дотриманням вимог п.2 ст.33 Закону України «Про національну поліцію».

Просять в позові відмовити за безпідставністю.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги і суду пояснив, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та розгляд справи про адміністративне правопорушення відбулось з грубим порушенням норм Конституції України і Закону. В матеріалах справи №13 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності наявні пояснення неповнолітнього ОСОБА_2 , якому позивачка продала пачку сигарет. Однак матеріали даної справи не містять відомостей про участь батьків неповнолітнього ОСОБА_2 під час відібрання працівниками поліції пояснень у неповнолітнього, що свідчить про порушення працівником поліції вимог ч.2 ст.33 Закону України «Про національну поліцію», щодо обов`язкової участі одного з батьків, іншого представника або педагога під час проведення опитування неповнолітнього про обставини події 12.11.2021. А тому даний доказ є не належним, а справа ґрунтується саме на поясненнях такого свідка. Вказана очевидна недопустимість та незаконність віддібраних працівниками поліції пояснень у неповнолітнього ОСОБА_2 залишилась поза увагою адміністративної комісії, що є порушенням вимог ст.280, ч.1, ч.2 ст.251, ст.252 КУпАП, що свідчить про незаконність по суті оскаржуваної постанови. Згідно ч.2 ст.77 КАС України, відповідач зобов`язаний довести правомірність свого рішення.

Представник відповідача не визнала позовні вимоги, пояснила, що на засіданні адміністративної комісії ОСОБА_1 була присутня, ствердила, що продала пачку сигарет ОСОБА_2 , не знала, що він неповнолітній. Свою провину визнала.

На засідання комісії неповнолітній не запрошувався.

ОСОБА_2 був опитаний з дотриманням вимог ч.2 ст.33 ЗУ «Про національну поліцію» за згодою матері по телефону.

Таким чином, Постанова №14 про накладення адміністративного стягнення від 10.01.2022 винесена з дотриманням чинного законодавства, і позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Вислухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши та дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 12 листопада 2021 року, який складено старшим інспектором з ювенальної превенції Вараського районного відділу поліції капітаном поліції Мельник З.М., ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.156 КУпАП, а саме: 12.11.2021, о 16 год. 10 хв. здійснювала торгівлю в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться в АДРЕСА_1 , та продала пачку сигарет неповнолітньому ОСОБА_2 , чим вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст.156 КУпАП. Від підпису та пояснень в Протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовилася.

Як зазначено в рапорті старшого інспектора з ювенальної превенції Вараського районного відділу поліції капітана поліції Мельник З.М. від 12.11.2021, неповнолітнього ОСОБА_2 було опитано з дотриманням вимог п.2 ст.33 Закону України «Про національну поліцію».

Однак, згідно рапорта поліцейського офіцера громади Вараського РВП ГУ НП в Рівненській області Твердого Д. від 12.11.2021, останній повідомив у телефонному режимі законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , про інцидент який відбувся.

Згідно письмового пояснення неповнолітнього ОСОБА_2 від 12.11.2021, близько о 16 год. 12.11.2021 він купив в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», що в м. Вараш пачку сигарет, вартістю 49 грн.. Коли виходив із магазину, то побачив працівників поліції, які йшли у напрямку магазину. Продавець, що продавала сигарети у нього не запитувала про вік і не просила документи, що засвідчують його особу. Письмові пояснення підписані неповнолітнім ОСОБА_2 . Зазначено, що опитування проводилися за згодою матері - ОСОБА_3 і зазначено номер мобільного телефона останньої.

10 січня 2022 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради Рівненської області прийнято постанову № 14, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП .

Однак у Постанові №14 про накладення адміністративного стягнення, вказана дата винесення - 10 січня 2021 року ( а не 2022 р.). Протокол №15 засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради від 10 січня 2022 року (а.с. 76-79), що також викликає сумніви у законності даної постанови.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Згідно положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується не всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності (ст.245 КУпАП).

Частиною 2 статті 156 КУпАП передбачена відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.

Отже, ч. 2 ст. 156 КУпАП є бланкетною та відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами.

Такою спеціальною нормою є п. 1 ч. 1 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» , яка забороняє продаж тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Згідно ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», якщо у продавця пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння виникли сумніви щодо досягнення 18-річного віку покупцем, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні, слабоалкогольні напої, вина столові, тютюнові вироби, електронні сигарети, рідини, що використовуються в електронних сигаретах, пристрої для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, продавець повинен звернутися до такого покупця з вимогою пред`явити паспорт громадянина України або інший документ, що підтверджує його вік.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП полягає у порушенні працівником підприємства (організації) торгівлі правил торгівлі тютюновими виробами, зокрема, продаж сигарет особі, яка не досягла 18 років.

Суб`єктом зазначеного правопорушення є працівник підприємства (організації) торгівлі.

Як з`ясовано у судовому засіданні, позивачем під час продажу сигарет , при візуальному огляді покупця не викликало сумніву щодо його повноліття, тобто досягнення покупцем 18-річного віку, оскільки вказана особа, з метою дотримання карантинних заходів, перебувала в приміщенні магазину у вдягнутій масці, що створює об`єктитвні перешкоди для сумнівів у досягнення покупцем 18-ти річного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Пункт 15 Розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України №1376 від 06 листопада 2015 року передбачає, що до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Разом з тим, суд зазначає, що зі складеного протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 756889 від 12 листопада 2021 року вбачається, що в ньому немає відомостей про вилучення документів, які підтверджують реалізацію тютюнових виробів (фіскального чеку), Ці докази є необхідними і достатніми для підтвердження операції реалізації алкогольного напою та тютюнових виробів.

Згідно ст. 265 КУпАП речі і документи, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, виявлені під час затримання, особистого огляду або огляду речей, вилучаються посадовими особами органів, зазначених у ст. 234-1, 234-2, 244-4, 262 і 264 цього Кодексу. Вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей - реалізують.

Про вилучення речей і документів складається протокол або робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення, про огляд речей або адміністративне затримання.

В порушення вищезазначених вимог, відсутні будь-які процесуальні документи щодо огляду та вилучення фіскального чеку у неповнолітнього чи іншої особи, де зберігався оригінал вказаного чеку на час прийняття рішення у справі не відомо.

Також, в порушення приписів ст. 265 КУпАП, сигарети у неповнолітнього не вилучалися, процесуальні документи щодо вилучення та огляду цього предмету правопорушення, не складалися, в протоколі про адміністративне правопорушення, як доказ - не вписано. За змістом протоколу про адміністративне правопорушення огляд не проводився та речі не вилучалися.

Таким чином, факт виявлення у неповнолітнього сигарет жодним доказом не підтверджується.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Даний факт доводиться шляхом надання доказів.

Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У Постанові від 26 квітня 2018 року по справі №338/855/17 Верховний Суд вказав, що постанова у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Ст.72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст.76 КАС).

За приписами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зауважує, що Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може опитати особу, якщо існує достатньо підстав вважати, що вона володіє інформацією, необхідною для виконання поліцейських повноважень. Для опитування поліцейський може запросити особу до поліцейського приміщення. Надання особою інформації є добровільним. Особа може відмовитися від надання інформації. Проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Як вбачається з адміністративних матеріалів в них містяться пояснення написані старшим інспектором Мельник З.М. від імені ОСОБА_2 і лише підписані останнім та працівником поліції, які суд не приймає до уваги, оскільки зі змісту пояснень відібраних у неповнолітнього вбачається, що вони надані без присутності будь кого з батьків, іншого законного представника або педагога. В поясненнях лише зазначено, що неповнолітнього опитано за згодою матері ОСОБА_3 та зазначено її номер мобільного телефону. А з рапорта поліцейського офіцера громади Вараського РВП ГУНП в Рівненській області Твердого Д. від 12.11.2021, - Твердий Д. в телефонному режимі повідомив законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , про інцидент, який відбувся.

Крім того, неповнолітній свідок не викликався на засідання комісії, суд звертає увагу на положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Як зазначено в ч.2 ст.33 Закону України «Про національну поліцію», проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Вказані факти свідчать про неналежне оформлення адміністративних матеріалів працівником поліції, а тому такі, неналежним чином оформлені пояснення особи, не можуть бути належними та допустимими доказами у справі та не можуть бути прийняті судом до уваги.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей про участь батьків неповнолітнього ОСОБА_2 або хоча б одного з них, під час відібрання працівниками поліції пояснень у неповнолітнього, що свідчить про порушення працівником поліції вимог ч. 2 ст. 33 Закону України «Про Національну поліцію» щодо обов`язкової участі одного з батьків, іншого представника або педагога під час проведення опитування неповнолітнього про обставин подій 12.11.2021.

За відсутності інших свідків події 12.11.2021 року (відповідно до протоколу серії ВАБ №756889 від 12.11.2021 року) та допущення вказаних вище порушень вимог закону призводить до очевидної недопустимості зібраних працівниками поліції відносно ОСОБА_1 всіх матеріалів, в тому числі і протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №756889 від 12.11.2021.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99) від 27 жовтня 2004 року, суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Суд забов`язаний дотримуватись принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Таку ж позицію висловив Верховний суд у справі №463/1352/16-а, постанова від 08 липня 2020 року.

Доктрина плодів отруйного дерева (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини» від 01.07.2010, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.08.1998 , «Шабельник проти України» від 19.02.2009, «Балицький проти України» від 03.11.2011, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Яременко проти України» від 12.06.2008.

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж ( справа «Гефген проти Німеччини» №22978/05 від 01.07.2010 ).

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

Суд вважає, що поза розумними сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як таких що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій .

Таку ж позицію висловив Верховний суд в постанові Касаційного кримінального суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17, де зазначив, що поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить інформацію про порушення позивачем правил торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, що призвело до вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП. Разом з тим судом встановлено, що відповідачем під час розгляду матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_1 не дотримано вимог ст.280 КУпАП, не враховано факту неналежного оформлення адміністративних матеріалів, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не перевірено наявність/відсутність факту вчинення адміністративного правопорушення, не витребувано необхідні додаткові матеріали, які б свідчили про доведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП України, а тому відповідачем не надано, а судом не здобуто належних доказів на підтвердження вчинення вищевказаного правопорушення.

Крім того, в п.30 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

І як зазначено в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 08.07.2020, справа №177/525/17, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно, суд відхиляє доводи відповідача про правомірність оскаржуваної постанови, у зв`язку з тим, що вчинення адміністративного правопорушення позивачем не заперечується, оскільки уважає, що сам факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення, не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, є недоведеним, оскільки відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних у постанові обставин.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що відповідач, всупереч вимогам частини 2 статті 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих у розумінні статті 70 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, а тому постанова №14 від 10 січня 2022 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 6800 грн підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів відповідача), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04) від 10 лютого 2004 року: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A від 21 січня 1999 року, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

У цьому зв`язку суд зазначає, що відповідачем під час розгляду матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не дотримано вимог ст. 280 КУпАП, не звернуто увагу на неналежним чином складені адміністративні матеріали, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не перевірено чи мав місце факт вчинення адміністративного правопорушення, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які б свідчили про доведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП України. Відповідачем належним чином не спростовано доводи позивача щодо неправомірності притягнення її до відповідальності та відсутності належних доказів скоєння нею правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що, всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, а також наявність складу такого правопорушення в діях позивача не підтверджено належними доказами і не обґрунтовано відповідачем при ухваленні оскаржуваного рішення. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд зазначає, що адміністративна комісія при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради Рівненської області неповно встановила обставини справи та прийняла постанову з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог чинного законодавства, постанова адміністративної комісії підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-73, 77, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, ст.ст. 7, 156, 247, 251КУпАП, Закону України «Про національну поліцію», суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради Рівненської області, Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради Рівненської області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №14 від 10 січня 2021 року, задовольнити.

Скасувати постанову № 14 від 10 січня 2021 року про накладення адміністративного стягнення, винесену адміністративною комісією при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради Рівненської області, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, через Володимирецький районний суд Рівненської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.15.5) розділу У111 Перехідні положення КАС України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду

Повний текст рішення проголошено 4 квітня 2022 року.

Суддя: Котик Л.О.

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_2 .

Відповідачі: Володимирецька селищна рада Рівненської області, Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради Рівненської області, місцезнаходження: смт. Володимирець, вул. Повстанців, 21, Вараський район, Рівненська область.