Справа № 160/19077/21
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.10.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, через систему «Електронний суд», надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування і виплату, починаючи з 01 червня 2020 року, надбавки реабілітованим, визначеною Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 р. № 654 п. 4.2 з урахуванням раніше виплачених сум і з урахуванням інфляції за весь час прострочення, а також відсотків від простроченої суми і виплачувати надбавку в подальшому з урахуванням інфляції;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок підвищення пенсії починаючи з 01 червня 2020 року, у розмірі 50 % мінімальної пенсії з урахуванням при порахунку розміру мінімальної пенсії на 2021 рік 1769,00 грн. з урахуванням раніше виплачених сум із урахуванням інфляції за весь час прострочення, а також відсотків від простроченої суми і проводити відповідні виплати у подальшому з урахуванням інфляції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
15.11.2021 року, через систему «Електронний суд», від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 року до якої додано: уточнену позовну заяву у новій редакції із зазначенням у прохальній частині позову належного способу захисту прав позивача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування і виплату, починаючи з 01 червня 2020 року, надбавки реабілітованим, визначеною Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 р. № 654 п. 4.2 з урахуванням раніше виплачених сум і з урахуванням інфляції за весь час прострочення, а також відсотків від простроченої суми і виплачувати надбавку в подальшому з урахуванням інфляції;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок підвищення пенсії починаючи з 01 червня 2020 року, у розмірі 50 % мінімальної пенсії з урахуванням при порахунку розміру мінімальної пенсії на 2021 рік 1769,00 грн. з урахуванням раніше виплачених сум із урахуванням інфляції за весь час прострочення, а також відсотків від простроченої суми і проводити відповідні виплати у подальшому з урахуванням інфляції.
Відповідно до вимог ст. 262 КАС України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є реабілітованою особою згідно ст.1 Закону УРСР від 17.04.1991 "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", що підтверджується рішенням Національної комісії з реабілітації від 27 серпня 2019 року та посвідченням серії НОМЕР_2 виданим Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради від 19.03.2020 року.
Позивач перебуває на обліку Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року у справі №160/14529/20, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021 року, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. "г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також у здійсненні перерахунку стажу відповідно до статті 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок підвищення пенсії позивача у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 01 червня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум, і проводити відповідні виплати, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити позивачу зарахування часу відбування покарання, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, до трудового стажу у потрійному розмірі відповідно до вимог статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На виконання вказаного рішення суду, ОСОБА_1 з 01.06.2020 року до розміру пенсії встановлено підвищення у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме у розмірі станом на 01.06.2020 року згідно ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 819,00 грн. (1638,00 грн. х 50%). Розмір пенсійної виплати з 01.06.2020 року становив 5049,17 грн.

Далі у зв`язку зі зміною розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідачем було проведені автоматизовані перерахунки та розмір пенсії склав:

з 01.07.2020 року - 5086,17 грн. (розмір надбавки склав 856,00 грн. (1712,00 грн. х 50%);

з 01.12.2020 року - 5114,67 грн. (розмір надбавки склав 884,50 грн. (1769,00 грн. х 50%).

У зв`язку зі зміною розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно з 01.07.2021 року відповідачем проведено автоматизований перерахунок за результатами якого розмір пенсії позивача склав 5600,13 грн. (розмір надбавки 927,00 грн.).

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" №1082 від 15.12.2020, встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривень, з 1 грудня 1934 гривень.

У зв`язку зі зміною розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно з 01.07.2021 року проведено автоматизований перерахунок та розмір пенсії позивача становив - 5600,13 грн. (надбавка реабілітованому склала 927,00 грн. (1854,00 грн. х 50%)).

Пенсійні кошти (доплата) за період з 01.06.2020 року по 31.05.2021 року у розмірі 11975,21 грн. були нараховані на червень 2021 року.

Вважаючи наведені розрахунки відповідача незаконними, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Голови Пенсійного фонду України із заявою від 05.07.2021 року про перерахунок пенсії з урахуванням розміру мінімальної пенсії на 2021 рік і надбавки реабілітованим, визначеною постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654; компенсування інфляційних втрат, нарахування відповідних відсотків та інфляційних втрат з липня 2020 року.

Листом від 02.09.2021 року №30717-24302/М-01/8-0400/21 відповідач на звернення, яке надійшло на Веб-портал Пенсійного фонду України (ВЕБ-04001-Ф-С-21-069498) повідомив позивача, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року у справі №160/14529/20 позивачу проведено відповідний перерахунок пенсії за віком згідно з п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Період з 16.07.1982 року по 15.05.1983 року під час відбування покарання, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, зараховано до стажу у потрійному розмірі. Розмір пенсії обчислено із страхового стажу 49 років 3 місяці 28 днів (зарахований по 30.04.2020). Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1% складає 0,49250. Індивідуальний коефіцієнт заробітку після оптимізації - 1,67247. Належні пенсійні кошти за період з 01.06.2020 по 31.05.2021 у розмірі 11975,21 грн. були нараховані на червень поточного року. Інших зобов`язань рішення суду не містить.

Листом Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України від 25.08.2021 року №25174-24278/М-03/8-2800/21 повідомлено позивача про проведення перерахунку пенсії та про те, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року у справі №160/14529/20 не містить зобов`язань щодо нарахування та виплати позивачу суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також відсотків від простроченої суми.

Вважаючи відмову Головного управління Пенсійного фонду і бездіяльність щодо нарахування та виплати надбавки реабілітованим, визначеною Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 р. № 654 п.4.2., а також відмову і бездіяльність щодо нарахування та виплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також відсотків від простроченої суми, що містяться в листі 30717-24302/М-01/8-4000/21 від 02.09.2021 та в листі 25174-24278/М-03/8-2800/21 від 25.08.2021 р. протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до пункту 6 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до прийняття відповідного закону, до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16 липня 2008 року «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» встановлено що з 01 вересня 2008 року репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено розмір мінімальної пенсії за віком, що дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, статтею 28 вказаного Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», зважаючи на те, що остання звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року у справі №160/14529/20, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок підвищення пенсії позивача у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 01 червня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум, і проводити відповідні виплати, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити позивачу зарахування часу відбування покарання, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, до трудового стажу у потрійному розмірі відповідно до вимог статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 7 Закону України від 14.11.2019 року №294 «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 01.06.2020 року - 1638,00 грн., з 1 липня 2020 року - 1712,00 грн., з 1 грудня 2020 року -1769,00 грн.

З урахуванням встановленого прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розмір надбавки реабілітованим за 2020 рік має складати:

з 01.06.2020 року - 819,00 грн. (1638,00 грн.х50%);

з 01.07.2020 року - 856,00 грн. (1712,00 грн.х50%);

з 01.12.2020 року - 884,50 грн. (1769,00 грн.х50%).

Статтею 7 Закону України від 15.12.2020 року №1082 «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 01.06.2020 року - 1769,00 грн., з 1 липня 2020 року - 1854,00 грн., з 1 грудня 2020 року -1934,00 грн.

З урахуванням встановленого прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розмір надбавки реабілітованим за 2021 рік має складати:

з 01.01.2021 року - 884,50 грн. (1769,00 грн.х50%);

з 01.07.2021 року 927,00 грн. (1854,00 грн. х50%).

З матеріалів справи судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року у справі №160/14529/20, ОСОБА_1 з 01.06.2020 року до розміру пенсії встановлено підвищення у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір підвищення з 01.06.2020 року склав 819,00 грн., з 01.07.2020 року 856,00 грн., з 01.12.2020 року - 884,50 грн., з 01.01.2021 року - 884,50 грн., з 01.07.2021 року - 927,00 грн.

Враховуючи викладене суд приходить висновку, що Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вірно проведено підвищення до розміру пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому нарахування провадиться без врахування надбавки реабілітованим, що визначена постановою КМУ від 16 липня 2008 року № 654 п.4.2 та відповідачем правомірно при перерахунку пенсії з 01 червня 2020 року прийнято розмір мінімальної пенсії за 2020 рік.

Щодо виплати суми компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159 (далі - Порядок № 159).

Статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 55 Закону № 2262-XII, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі №21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі №21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі №681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі №522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі №523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі №521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі №127/829/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18 та від 10.04.2019 №686/13725/17.

Відтак, суд приходить до висновку, що порушення строків виплати перерахованої пенсії є підставою для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів.

Стосовно періоду, за який має бути виплачена компенсація втрати частини доходів, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до пояснень зазначених відзиві відповідача та рішенні про перерахунок пенсії позивача належні кошти (доплата) за період з 01.06.2020 по 31.05.2021 року були нараховані на червень 2021 року у розмірі 11975,21 грн., за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року по справі №160/14529/20. При цьому, несвоєчасне нарахування суми пенсії відбулося з вини відповідача.

Оскільки судовим рішенням в справі №160/14529/20, яке набрало законної сили, встановлено, що несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії відповідачем, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, саме з 01.06.2020 р., тому виплата пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 55 Закону № 2262-ХІІ, при цьому компенсації втрати частини доходів має нараховуватися саме з часу набуття позивачем права на отримання пенсії у перерахованому розмірі, тобто з 01.06.2020 р.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 08.11.2021 р. в справі № 480/8138/20, який враховується судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, з врахуванням ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту прав позивача, суд виходить за межі позовних вимог та зазначає про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів за період з 01.06.2020 по 31.05.2021 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми пенсії згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року по справі №160/14529/20 та зобов`язання відповідача розрахувати, нарахувати та виплатити позивачу суму компенсації втрати частини доходів за вказаний період.

Також, необхідно зазначити, що з тексту описової частини позовної заяви, убачається, що позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 216000,00 гривень, у зв`язку з чим суд зазначає таке.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною першою, другою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

- у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до частин третьої - п`ятої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За приписами частини другої вказаної вище статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

- якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

- якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

- в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року та № 1 від 27 лютого 2009 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність факту такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача (відповідача), наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (відповідача) та вини останнього (відповідача) в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під час розгляду цієї справи позивачем не надано належних та допустимих доказів вчинення відповідачем дій, які б були спрямовані на спричинення йому моральної шкоди, приниження його честі та людської гідності чи обмеження можливості у задоволені особистих соціальних потреб.

Наданий до суду висновок експерта №904 експертизи гр. ОСОБА_1 по кримінальному провадженню №0001054 щодо падіння позивача в мікроавтобусі та захворювання в березні 2021 року двостороннім запаленням легенів не є належним та допустимим доказом, причинно-наслідкового зв`язку із моральними стражданнями позивача та діями відповідача з розрахунку пенсійних виплат та не може свідчити про приниження його честі та людської гідності.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають, оскільки зазначені вище обставини не підтверджені жодними доказами, а тому є неприйнятними.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 241-246, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів за період з 01.06.2020 по 31.05.2021 року, у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії, згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року по справі №160/14529/20.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розрахувати, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів за період з 01.06.2020 по 31.05.2021 року, у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії, згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року по справі №160/14529/20.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко