Справа № 560/1830/22
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2022-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1830/22
РІШЕННЯ
іменем України

04 квітня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (25 прикордонний загін) Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом від 20.01.2022, в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_1 (25 прикордонний загін) Державної прикордонної служби України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.09.2021 по день фактичного розрахунку - 29.12.2021 включно; 2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (25 прикордонний загін) Державної прикордонної служби України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.09.2021 по день фактичного розрахунку - 29.12.2021 включно, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що фактично остаточний розрахунок з нею здійснено 29.12.2021. Вказує, що зверталася до відповідача із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак відповідач відмовив у проведенні такої виплати. Вважає такі дії відповідача протиправними, тому звернулася до суду з цим позовом.

Згідно з ухвалою від 14.02.2022, суд відкрив спрощене провадження без повідомлення учасників справи.

28.03.2022 до суду поступив відзив на позовну заяву №14/1826-22-Вих від 12.03.2022, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що у зв`язку з поданням позивачем рапорту щодо виплати грошової компенсації за не отримане речове майно у день звільнення, у відповідача виникли підстави для опрацювання цього рапорту, правових підстав для виплати такої компенсації під час звільнення позивача у відповідача не виникло. В подальшому, 25 прикордонним загоном було направлено листа до Адміністрації Державної прикордонної служби України, як розпорядника коштів першого рівня, про потребу в коштах для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу. Кошти в сумі 32032,23 грн були виплачені 29.12.2021, що не заперечується самим позивачем. В даному випадку грошова компенсації за неотримане речове майно, на дату звільнення не належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Ухвалою суду від 04.04.2022 клопотання Військової частини НОМЕР_1 (25 прикордонний загін) Державної прикордонної служби України про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду - залишено без задоволення.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, так і заперечень, та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

В період проходження військової служби, ОСОБА_1 звернулася до Начальника 25 прикордонного загону Державної прикордонної служби України з рапортом від 13.09.2021, в якому просила виплатити компенсацію за не отримане речове майно. Зазначений рапорт зареєстрований відповідачем 13.09.2021 вх. №13405.

Згідно з витягом з наказу Начальника 25 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 15.09.2021 №451-ОС По особовому складу, позивача з 15.09.2021 виключено зі списків особового складу частини.

Відповідач виплатив позивачу компенсацію за не отримане речове майно в сумі 32032,23 грн 28.12.2021, що стверджено платіжним дорученням №3027 від 28.12.2021.

ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак листом від 10.01.2022 відмовлено у проведенні таких виплат у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Cпеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, не проведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк передбачений ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати (зокрема, індексації та компенсації відпустки) роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Водночас, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Так як остаточний розрахунок з позивачем здійснений відповідачем тільки 28.12.2021 періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 15.09.2021 (з дати звільнення) по 28.12.2021 і складає 105 днів.

Відповідач не виконав вимоги ухвали суду від 14.02.2022, та не надав до суду докази, зокрема, довідку про середньомісячний і середньоденний заробіток (грошове забезпечення) позивача за останні два місяці (окремо липень та серпень 2021 року), що передували місяцю звільнення, обраховану відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Верховним Судом сформовано ряд правових позицій щодо подібних правовідносин, зокрема, у справах №821/1083/17, №761/9584/15-ц, №806/2473/18, який передбачає співмірність розміру виплат пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, що законодавчо не врегульовано. Тобто, застосовується різний механізм розрахунків з дотриманням принципів пропорційності, справедливості та врахування обставин, що впливають на визначення її розміру.

Також, суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 39-41 постанови Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі та правових позицій Верховного Суду щодо співмірності, які є різними щодо методики розрахунку за відсутності законодавчого врегулювання, суд першої інстанції вважає, що позивач довів позовні вимоги. Співмірною із сумою боргу, буде сума вчасно не виплачена ОСОБА_1 у розмірі 32032,23 гривень. При цьому, суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів правомірності невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку вчасно у повному обсязі у порушення вимог ст. 117 КЗпП України, що підтверджено доказами, перевіреними в суді, тому позов задовольняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено 992,40 грн судового збору за подання позовної заяви, тому такі витрати слід присудити на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 (25 прикордонний загін) Державної прикордонної служби України у проведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (25 прикордонний загін) Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.09.2021 по 28.12.2021 в сумі 32032,23 (тридцять дві тисячі тридцять дві гривні двадцять три копійки) гривень, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) гривень за рахунок асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (25 прикордонний загін) Державної прикордонної служби України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 04 квітня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 (25 прикордонний загін) Державної прикордонної служби України (вул. Військової слави, буд. 14, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67707 , код ЄДРПОУ - 14321831)

Головуючий суддя А.І. Петричкович