Справа № 522/3132/22
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2022-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/3132/22
УХВАЛА

04 квітня 2022 року м.Одеса

уддя Одеського окружного адміністративного суду Бжассо Н.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду від Приморського районного суд м. Одеси надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України, в якому позивачка просить:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка полягає у не виплаті ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст.50 ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 липня 2009 року по 21 жовтня 201 Ороку у розмірі 74620,11 грн.

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області на користь ОСОБА_1 основну та додаткову пенсії відповідно до ст.ст.50 ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 липня 2009 року по 21 жовтня 2010 року у розмір: 74620,11 грн.

Відповідно до п.п. 3, 5, 6 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2013 року по справі №519/1065/13-а:

визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Южне Одеської області у перерахунку та виплаті ОСОБА_2 основної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50 ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 липня 2009 року по 21 жовтня 2010 року. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Южне Одеської області провести перерахунок і виплатити з 01 липня 2009 року (з урахуванням вже виплачених сум) ОСОБА_1 пенсію по другій групі інвалідності відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи»,встановивши ії на рівні 8 мінімальних пенсій за віком визначеної ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, передбаченого законодавством; додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2021 року ОСОБА_1 поновлено строку для пред`явлення виконавчого листа №519/1065/13-а від 10.01.2014 року. Дублікат виконавчого листа виданий 23.02.2021 року.

Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного управління Міністерства юстиції (м.Одеса) прийнято на виконання дублікат виконавчого листа №519/1065/13-а, виданого 23.02.2021 року та відкрито виконавче провадження.

Управлінням пенсійного забезпечення Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2021 року проведено перерахунок з 01 липня 2009 року згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом управління пенсійного забезпечення Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області від 28.10.2021 року до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повідомлено, що виплату ОСОБА_1 за період з 01.07.2009 по 21.10.2010 у розмірі 74 620, 11 грн. внесено до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та буду здійснення в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю тему. Таким чином, позивач вказує, що ГУ ПФУ в Одеській області звітувало про фактичне виконання виконавчого провадження.

Проте, позивач вказує, що ГУ ПФУ в Одеській області не виконало Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2013 року у частині виплати ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50 ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 липня 2009 року по 21 жовтня 2010 року.

З огляду на викладені обставини та обґрунтування позовних вимог, суд робить наступний висновок.

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

В частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а.

Згідно статті 382 КАС України, визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України, особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Тобто, спір у даній справі фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а доводи позивача, викладені в позовній заяві зводяться до незгоди позивача із діями (бездіяльністю) відповідача щодо виконання судового рішення.

Тобто, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

За приписами частини п`ятої статті 383 КАС України розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

Як зазначено вище, відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Вказані висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду, що наведені у постанові від 28 травня 2021 року у справі № 540/942/20, у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили. рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Враховуючи наведене, суд вважає що викладені вище обставини, є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Керуючись ст.ст. 2, 19, п.1 ч.1 ст.170, ст.ст. 243, 248, 256, КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Н.В. Бжассо