Справа № 140/16606/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2022-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/16606/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області далі - ГУ ДПС у Волинській області, відповідач, податковий орган) про визнання протиправними та скасування вимог ГУ ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 30 вересня 2019 року №Ф-11419-55У, від 21 лютого 2020 року №Ф-11419-55У, від 05 березня 2020 року №Ф-11419-55У.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 листопада 2004 року ОСОБА_1 був взятий на облік в ГУ ДПС у Волинській області, як фізична особа-підприємець, дата запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця: 10 листопада 2004 року, номер запису: 0001038, вид діяльності (основний): 51-оптова торгівля і посередництво в оптовій торгівлі, однак фактично з 2015 року підприємницькою діяльністю не займався, прибутку від підприємницької діяльності не отримував.

ГУ ДПС у Волинській області було винесено стосовно позивача вимоги про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску від 30 вересня 2019 року №Ф-11419-55У на суму 18276,72 грн, від 21 лютого 2020 року №Ф-11419-55У на суму 26539,26 грн та від 05 березня 2020 року №Ф-11419-55У на суму 26539,26 грн.

ОСОБА_1 уважає, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) підлягають скасуванню, оскільки є такими, що сформовані та направлені Другому відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з порушенням вимог чинного законодавства України, а, відповідно, з істотним порушенням його законних прав та інтересів.

Звертає увагу, що зі змісту оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки) неможливо встановити період, за який відповідачем було нараховано борги по сплаті єдиного внеску у розмірі 18276,72 грн та 26539,26 грн. Усі три вимоги про сплату боргу (недоїмки) мають один і той же номер. Більше того, дві вимоги про сплату боргу (недоїмки) були винесені в межах одного місяця (21 лютого 2020 року та 05 березня 2020 року) та містять однакову суму боргу - 26539,26 грн.

Відповідачем, без попереднього надіслання оскаржуваних документів позивачу, було скеровано на виконання усі три вимоги про сплату боргу (недоїмки) до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку та виконавчою службою відкрито три виконавчі провадження по трьом таких вимогам (при цьому дві з них винесені в межах місяця та містять однакову суму боргу), що дає підстави вважати, що борг по сплаті єдиного внеску, окрім того що нарахований безпідставно та протиправно, було потроєно.

Позивач повідомляє, що з моменту реєстрації фізичної особи-підприємця до державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця перебував в контролюючому органі на загальній системі оподаткування, правових підстав нарахування єдиного внеску за період до 31 грудня 2016 року з огляду, на відсутність прибутку від здійснення підприємницької діяльності немає.

Що стосується періоду з 01 січня 2017 року по дату винесення останньої оскаржуваної вимоги про сплату боргу (05 березня 2020 року) зазначає, що єдиний соціальний внесок за нього регулярно нараховував і сплачував роботодавець у розмірі, не меншому мінімального, на підтвердження чого надано довідку форми ОК-5 (сформовані індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб).

Так, за ОСОБА_1 було сплачено єдиний соціальний внесок: за 2017 рік ТзОВ «ТАМКАРУ», ТзОВ «БАЛЬСА»; за 2018 рік: ТЗОВ «ЛАКЧЕР», ТзОВ «БАЛЬСА»; за 2019 рік ТзОВ «ЛАКЧЕР» та за 2020 рік (01 січня 2020 року - 05 березня 2020 року) ТзОВ «БУРГАС».

Вказані юридичні особи як роботодавці, нараховуючи позивачу заробітну плату, сплачували за нього як страхувальники ЄСВ, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, із сум доходу сплачено ЄСВ, розмір якого перевищує мінімальний страховий внесок.

На думку позивача, одна особа не повинна двічі сплачувати ЄСВ як ФОП і найманий працівник. Сплата єдиного внеску ФОП, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Також ГУ ДПС України порушено порядок надсилання вимог про сплату боргу (недоїмки) до органу державної виконавчої служби, що передбачений пунктами 4, 5 розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», так як надіславши вимоги про сплату боргу (недоїмки) до органу державної виконавчої служби, попередньо не повідомив позивача і не надіслав (не вручив) останньому вказані вимоги, позбавивши тим самим останнього права на оскарження таких документів, внаслідок чого нараховано та потроєно суму боргу по сплаті єдиного внеску, відкрито три виконавчих провадження для примусового стягнення боргів у розмірі 18276,72 грн, 26539,26 грн та 26539,26 грн.

В той час, як ОСОБА_1 жодним чином не порушував вимог чинного податкового законодавства оскільки роботодавці, нараховуючи позивачу заробітну плату, сплачували за нього як страхувальники ЄСВ.

З наведених підстав уважає, що оскаржувані вимоги були винесені з грубим порушенням норм чинного законодавства України, є безпідставними та протиправними, а також такими, що підлягають скасування, з огляду на що просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву від 10 лютого 2022 року представник відповідача позовних вимог не визнав, мотивуючи тим, що ГУ ДПС у Волинській області на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та даних Автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» ОСОБА_1 були надіслані оскаржувані податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30 вересня 2019 року №Ф-11419-55У на суму 18276,72 грн, від 21 лютого 2020 року №Ф- 11419-55У на суму 26539,26 грн, від 05 березня 2020 року №Ф-11419-55У на суму 26539,26 грн.

Зазначає, що відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» право на звільнення від сплати єдиного соціального внеску за себе мають підприємці за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого Законом, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного соціального внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, підприємці, які одночасно є найманими працівниками (застрахованими особами), не звільняються від сплати єдиного соціального внеску за себе.

Відповідно до даних норм контролюючим органом було сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04 лютого 2019 року №Ф-11419-55 на суму 18276,72 грн, яка надіслана на адресу ОСОБА_1 і ним отримана 26 березня 2019 року згідно копія корінця поштового повідомлення та 13 листопада 2019 року №Ф-11419-55 на суму 26539,26 грн, яку також було надіслано на адресу платника податків ОСОБА_1 та в подальшому такі оскаржувані узгодженні вимоги були сформовані та надісланні до державної виконавчої служби.

З урахуванням вказаного представник ГУ ДПС у Волинській області просить в задоволенні позову відмовити повністю (арк. спр. 40-44).

Представник позивача 15 лютого 2022 року подавала до суду відповідь на відзив, в якій додатково звертає увагу, що відповідач протиправно вказує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04 лютого 2019 року №Ф-11419-55 на суму 18276,72 грн була отримана ОСОБА_1 особисто.

Так, згідно копії корінця поштового відправлення, яка була долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву, лист від ГУ ДПС у Волинській області (трек-номер 430) був отриманий гр. ОСОБА_2 . Тобто, така вимога про сплату боргу (недоїмки) була отримана не позивачем, а іншою особою. Доказів про те, що ОСОБА_1 отримав хоча б одну із оскаржуваних вимог матеріали справи не містять.

Крім того, копія корінця поштового відправлення з трек-номером 700, що також була долучена відповідачем до матеріалів справи, взагалі не містить жодних даних про отримання поштового відправлення, або дати невручення такого листа із зазначенням причини такого невручення.

Також вказує, що до відзиву на позовну заяву ГУ ДПС у Волинській області долучає копію розрахунку заборгованості за кодом бюджетної класифікації 7104000 - для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, а також копію інтегрованої картки платника податків. Згідно долучених документів, розмір нарахованої недоїмки станом на 01 січня 2022 року становить 37 778, 74 грн.

Разом з тим, оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) були сформовані податковим на загальну суму 71355,24 грн, що додатково підтверджує ту обставину, що позивачу було протиправно нараховано та подвоєно суму боргу по сплаті єдиного внеску, відкрито три виконавчих провадження для примусового стягнення боргів у розмірі 18276,72 грн, 26539,26 грн, 26539,26 грн, в той час як ОСОБА_1 жодним чином не порушував вимог чинного податкового законодавства оскільки роботодавці, нараховуючи позивачу заробітну плату, сплачували за нього як страхувальники ЄСВ (арк. спр. 62-63).

ГУ ДПС у Волинській області у запереченні на відповідь на відзив від 22 лютого 2022 року просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю з підстав, які є аналогічними доводам, наведеним у відзиві на позовну заяву (арк. спр. 67-68).

Стосовно клопотання представника податкового органу, викладеного у відзиві на позовну заяву про розгляд справи за участі сторін суд зазначає наступне.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено перелік справ незначної складності. Відповідно до пункту 10 вказаної норми справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Нормами частини четвертої статті 257 КАС України встановлено перелік категорій справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Дана адміністративна справа не підпадає під вказаний перелік.

Відповідно до частини шостої статті 262 КАС України, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Таким чином, законодавець передав вирішення питання щодо виклику учасників справи для надання пояснень у справі на розсуд суду, а останній, відповідно, задовольняє таке клопотання за умови, якщо є необхідність заслухати такі пояснення.

Враховуючи, що справа є справою незначної складності, суд уважає, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею у відзиві, не зумовлюють необхідність призначення розгляду справи в судовому засіданні.

Окрім того, зазначаючи про необхідність розгляду справи в судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін, представник відповідача не зазначає, встановлення яких саме обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень у заявах по суті та вимагає проведення судового засідання з огляду на що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання про розгляд даної справи у судовому засіданні із повідомленням сторін та розгляд даного спору проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в даній адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами (арк. спр. 44).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із даним позовом до суду та відмовлено у задоволенні клопотання представника ГУ ДПС у Волинській області про залишення позовної заяви без розгляду.

Суд, перевіривши доводи позивача у заяві по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 10 листопада 2004 року був зареєстрований як фізична особа - підприємець номер запису: 0001038, із видами діяльності: 51 - оптова торгівля і посередництво в оптовій торгівлі (основний); 51.62 - роздрібна торгівля з лотків та на ринках; 60.24 - діяльність автомобільного вантажного транспорту. Дата державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця 16 листопада 2021 року, номер запису 001001038, підстава припинення: власне рішення позивача (арк. спр. 55-56).

Згідно із даними інтегрованої картки платника податків за платежем єдиний соціальний внесок для фiзичних осіб - пiдприємців, у тому числі, якi обрали спрощену систему оподаткування та осiб, якi проводять незалежну професійну діяльність та розрахунку заборгованості з кодом бюджетної класифікації 7104000 за ОСОБА_1 станом на 19 січня 2021 року рахується борг по єдиному внеску в загальній 37788,74 грн.

Зокрема, позивачу нараховано єдиний соціальний внесок за наступні періоди: 09 лютого 2018 у сумі 8448 грн (за 2017 рік); 19 квітня 2018 року у сумі 2457,18 грн (за І квартал 2018 року); 19 липня 2018 року у сумі 2457,18 грн (за II квартал 2018 року); 19 жовтня 2018 року у сумі 2457,18 грн (за III квартал 2018 року); 21 січня 2019 року нараховано у сумі 2457,18 грн (за IV квартал 2018 року); 19 квітня року 2019 у сумі 2754,18 грн (за І квартал 2019 року); 19 липня 2019 року у сумі 2754,18 грн (за II квартал 2019 року), 19 жовтня 2019 року у сумі 2754,18 грн (за III квартал 2019 року), 19 січня 2020 року у сумі 2754,18 грн (за IV квартал 2019 року), 21 квітня 2020 року у сумі 2078,12 грн (за І квартал 2020 року), 20 липня 2020 року у сумі 1039,06 грн (за II квартал 2020 року), 19 жовтня 2020 року у сумі 3178,12 грн (за III квартал 2020 року), 19 січня 2021 року у сумі 2200,00 грн (за IV квартал 2020 року) (арк. спр. 48, 57-59).

ГУ ДПС у Волинській області відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та даних інформаційної системи органу доходів і зборів сформовано вимогу щодо позивача вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30 вересня 2019 року №Ф-11419-55У на суму 18276,72 грн, від 21 лютого 2020 року №Ф-11419-55У на суму 26539,26 грн та від 05 березня 2020 року №Ф-11419-55У на суму 26539,26 грн (арк. спр. 8-10, 49-51).

Постановами старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про відкриття виконавчого провадження від 31 жовтня 2019 року, від 18 березня 2020 року, від 31 березня 2021 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаним вимог (арк. спр. 15-17).

Не погоджуючись із прийнятими вимогами про сплату боргу (недоїмки) позивач звернувся до суду із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

Пунктами 2 і 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

З 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності вимоги з огляду на наявність у позивача як фізичної особи-підприємця обов`язку сплачувати ЄСВ у мінімальному розмірі, якщо протягом 2017-2020 років він був найманим працівником та його роботодавець сплачував за нього ЄСВ у сумі, що не була меншою за мінімальний розмір.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці , та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин врегульовано не було.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Разом з тим, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19 та в подальшому підтримана у постановах від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19 та від 23 січня 2020 року у справа №480/4656/18, від 04 листопада 2021 року у справі №140/3209/19 від 18 лютого 2022 року у справі №420/4911/20.

Як видно з матеріалів справи, заборгованість з несплати єдиного внеску нараховано позивачу за періоди: за І-IV квартал 2017 року - у розмірі 8448,00 грн (розмір мінімального страхового внеску у 2017 році 704,00 грн), за І-IV квартал 2018 року 9828,72 грн (розмір мінімального страхового внеску у 2018 році 819,06 грн), за І-III квартал 2019 року 8262,54 грн (розмір мінімального страхового внеску у 2019 році 918,06 грн).

Індивідуальними відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу ОСОБА_1 (довідка за формою ОК-5) підтверджується, що за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, сплачували страхувальники: за 2017 рік - ТзОВ «ТАМКАРУ» та ТзОВ «БАЛЬСА»; за 2018 рік - ТзОВ «ЛАКЧЕР» та ТзОВ «БАЛЬСА»; за 2019 рік - ТзОВ «ЛАКЧЕР» та за 2020 рік - ТзОВ «БУРГАС», що не заперечується ГУ ДПС у Волинській області.

На думку суду, у даному випадку, сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача досягнута за рахунок його сплати роботодавцем.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено, докази отримання таких в матеріалах справи відсутні, відповідачем під час розгляду справи не надані.

У свою чергу, представником відповідача до суду не надано будь - яких пояснень або належних та достатніх доказів того, що позивач здійснював у період, за який нараховано суму боргу, підприємницьку діяльність та отримував дохід від такої діяльності.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Окремо суд зауважує, що з 01 січня 2021 набули чинності зміни, внесені Законом України від 13 травня 2020 року №592-IX щодо усунення дискримінації за колом платників, зокрема, статтю 4 Закону №2464-VI доповнено частиною шостою, згідно якою (в редакції Закону України «Про внесення змін до ПК України та інших законів України щодо стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні» від 14 грудня 2021 року №1946-IX) особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи або уклали гіг-контракт з резидентом Дія Сіті в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні», звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем (резидентом Дія Сіті) сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення ними бази нарахування за місяці звітного періоду, за які роботодавцем (резидентом Дія Сіті) сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску. Самостійно визначена такими особами база нарахування не може перевищувати максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, встановлену цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, чинною редакцією Закону №2464-VI уже чітко визначено, що фізичні особи-підприємці звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску.

Відповідно до частин першої-другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

В порушення вимог статті 77 КАС України, контролюючий орган не надав суду належні, достовірні докази наявності правових підстав для нарахування позивачу, як найманому працівнику, єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, у зв`язку із чим було винесено оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки).

З урахуванням встановлених обставин справи, аналізу норм чинного законодавства та наданих письмових доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Волинській області від 30 вересня 2019 року №Ф-11419-55У, від 21 лютого 2020 року №Ф-11419-55У, від 05 березня 2020 року №Ф-11419-55У.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне.

Згідно із квитанцією 23 грудня 2021 року №0.0..1 позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2724,00 грн (арк. спр. 5), який зарахований до спеціального фонду Державного бюджету, що підтверджується відповідною випискою (арк. спр. 24).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року №1082-IX установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2021 року становить 2270,00 грн.

Таким чином, за подання даного адміністративного позову майнового характеру позивачу слід було сплатити судовий збір у розмірі 908,00 грн (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), який необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Надмірно сплачена сума судового збору може бути повернута позивачу в порядку, встановленому статтею 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, майдан Київський, 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44106679) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Волинській області від 30 вересня 2019 року №Ф-11419-55У, від 21 лютого 2020 року №Ф-11419-55У, від 05 березня 2020 року №Ф-11419-55У.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2022 року.