Справа № 460/713/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/713/21 пров. № СК-А/857/17235/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі № 460/713/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції Гудима Н.С.,

час ухвалення рішення 11.05.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 11.05.2021 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (далі - ГУ ПФУ в Рівненській області) про визнання неправомірними дій щодо непереведення на пенсію по втраті годувальника та зобов`язання перевести на пенсію по втраті годувальника, нарахувати та виплатити з дня звернення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в липні 2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Повідомила, що її чоловік ОСОБА_3 , з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі та який був учасником війни і за життя визнаний інвалідом 1 групи, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поміж тим, за результатами розгляду її заяви пенсійний орган листом від 04.08.2020 відмовив у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, з тих підстав, що у пенсійній справі її померлого чоловіка відсутні відомості про те, що йому було встановлено статус учасника бойових дій. Вважає, що має право на пільги встановлені законодавством для сімей загиблих/померлих/ветеранів війни, а тому відмова ГУ ПФУ в Рівненській області є протиправною. З таких підстав просить позов задовольнити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі № 460/713/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що має право на отримання доплати до пенсії згідно постанови КМУ від 28.07.2010 року №656 в розмірі 50% від 650% прожиткового мінімуму.

Просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі № 460/713/21 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 на час смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не мав статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 1 групи, йому не нараховувалася та не виплачувалася щомісячна державна адресна допомога до пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни 1 групи у розмірі 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то підстави для переведення ОСОБА_2 на пенсію по втраті годувальника особи з інвалідністю внаслідок війни 1 групи у розмірі 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відсутні.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Рівненській області та з 01.09.1991 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.15).

З 24.02.1957 ОСОБА_2 перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 (а.с.5).

15.07.2020 ОСОБА_2 звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області з заявою про проведення перерахунку пенсії, а саме: перевести її на пенсію по втраті годувальника як вдову інваліда ВВВ 1 групи (а.с.16,17).

04.08.2020 листом №1700-0305-8/22628 ГУ ПФУ в Рівненській області повідомило позивачу, що згідно з архівною пенсійною справою її чоловіка останній отримував пенсію за віком на загальних підставах та не належав до категорії осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відомостей про те, що померлому був встановлений статус учасника бойових дій в пенсійній справі відсутні. Інвалідність останньому встановлено внаслідок захворювання, пов`язаного з Чорнобильською катастрофою. Відповідно немає підстав призначати ОСОБА_2 пенсію по втраті годувальника як вдові особи з інвалідністю внаслідок війни (а.с.3).

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернулася до суду з цим позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV).

За правилами ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 Закону №1058-IV визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, згідно з якими пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Пунктом 1 ч.2 ст.36 Закону №1058-IV визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст.36 Закону №1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_2 до дня смерті чоловіка ОСОБА_4 знаходилася на його утриманні, що підтверджується довідкою Ремчицької сільської ради Сарненського району Рівненської області від 14.07.2020.

Як свідчить зміст заяв ОСОБА_2 та позовної заяви, остання звернулася до пенсійного органу про переведення її на пенсію по втраті годувальника як вдови інваліда ВВВ 1 групи.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII).

За правилами ст.4 вказаного Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Так, відповідно до ст.5 Закону № 3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час*.

Відповідно статтями 6 та 7 Закону №3551-XII визначено перелік осіб, які належать до учасників бойових дій, та перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Згідно зі ст.8 Закону №3551-XII учасниками війни визнаються військовослужбовці, які в період війни проходили військову службу у Збройних Силах колишнього СРСР, трудівники тилу, а також інші особи, передбачені цим Законом.

Як не заперечується сторонами, померлий чоловік позивача ОСОБА_4 мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 04.12.2003.

Відповідно до довідки МСЕК №083270 ОСОБА_4 з 27.07.2005 мав статус особи з інвалідністю 1 групи, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, як правильно зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_4 мав статус особи з інвалідністю 1 групи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників війни.

Відповідно до положень постанови КМУ від 28.07.2010 №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій" у разі коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, установлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи - 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 525 відсотків, III групи - 360 відсотків, в учасників бойових дій та постраждалих учасників Революції Гідності - 165 відсотків, таким особам з інвалідністю внаслідок війни, учасникам бойових дій та постраждалим учасникам Революції Гідності виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначених розмірів; щомісячна державна адресна допомога до пенсії, передбачена абзацом другим цього пункту, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III груп із числа учасників бойових дій у період Другої світової війни та учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, виплачується в розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи.

В силу вимог ст.37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

Висновки аналогічного змісту викладені у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №667/1568/16.

Як свідчить зміст матеріалів пенсійної справи померлого ОСОБА_4 , останній на дату смерті отримував пенсію за віком на умовах, визначених Законом №1058-IV, в т.ч. підвищення до пенсії як учаснику війни 3 категорії.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4 на час смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не мав статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 1 групи, йому не нараховувалася та не виплачувалася щомісячна державна адресна допомога до пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни 1 групи у розмірі 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то підстави для переведення ОСОБА_2 на пенсію по втраті годувальника особи з інвалідністю внаслідок війни 1 групи у розмірі 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відсутні.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 може бути призначена пенсія по втраті годувальника ОСОБА_4 , виходячи з розрахунку його пенсії на дату смерті, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі № 460/713/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 05.04.2022 року