Справа № 160/1896/22
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2022-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2022 року Справа № 160/1896/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-
ВСТАНОВИВ:
27 січня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 1070 від 24.11.2021 року «Про демонтаж тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 ».
Позов обґрунтовано тим, що п. 1 вищезазначеного рішення Відповідача визначено: Демонтувати тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності, габаритним розміром 3,85 х 4,0 м, розташовану на АДРЕСА_1 без дозвільних документів, зобов`язавши власника (користувача) тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності ОСОБА_1 демонтувати тимчасову споруду протягом 10-ти робочих днів з моменту оприлюднення цього, рішення на офіційному сайті Нікопольської міської ради, з послідуючим проведенням робіт з відновлення благоустрою земельної ділянки». Позивач зазначив, що він не є власником тимчасової споруди розташованої на АДРЕСА_1 . Однак, оскільки оскаржуване рішення винесено щодо позивача особисто, то він має право звернутись до адміністративного суду, оскільки вважає, що його права та інтереси порушено. Він дійсно планував та планує в подальшому придбати цей кіоск, але тільки після належного оформлення паспорта прив`язки та врегулювання питання щодо користування земельною ділянкою. Оскільки позивач особисто займаюсь цими питаннями, то це ввело в оману посадових осіб Відповідача, які помилково вважають, що саме він є власником цієї тимчасової споруди. За таких обставин позивач вважає, що рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 1070 від 24.11.2021 року «Про демонтаж тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 », є таким, що прийнято не на підставі, у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №160/1896/22 - відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
29 березня 2022 року до суду надійшов відзив від відповідача, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивач є власником торгівельного кіоску, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , вказані обставини встановленні в ході розгляду справи № 182/6466/21 про адміністративне правопорушення, за результатами якої 22 жовтня 2021 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області винесено постанову відносно ОСОБА_1 , яка набрала законної сили 26.11.2021 року. Позивач, будучи власником кіоску (ТС) за відповідною адресою, здійснював підприємницьку/господарську діяльність (використовував ТС без документів). Згідно пункту 2.30 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 21.10.2011 №244, у разі закінчення строку дії, анулювання паспорту прив`язки, самовільного встановлення тимчасових споруд, така тимчасова споруда підлягає демонтажу. 12.08.2021 Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради листом № 369/13-04 власника ТС на спірній земельній ділянці ОСОБА_1 повідомлено про відсутність дозвільних документів на ТС; про необхідність надання дозвільних документів (за наявності); попереджено про винесення на розгляд виконавчого комітету Нікопольської міської ради питання про демонтаж цієї ТС. У зв`язку чим було прийнято рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 1070 від 24.11.2021 року «Про демонтаж тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 ». Нікопольською міською радою, в межах повноважень, передбачених ст.12 ЗК України, не приймались будь-які рішення щодо надання Позивачу та/або іншій особі у власність чи користування земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_1 і зазначена земельна ділянка продовжує перебувати у комунальній власності. Відповідач вважає, що розміщення тимчасової споруди без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, така в силу приписів законодавства вважається самочинно розміщеною тимчасовою спорудою, яка підлягає демонтажу, а відтак рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 24.11.2021 №1070 «Про демонтаж тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 » є правомірним.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 20.06.2001 Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради ПП ОСОБА_2 надано дозвіл на розміщення МАФ за № 379-2.8 за адресою АДРЕСА_1 . терміном на один рік (а.с. 14).
Паспорт прив`язки МАФ на кіоск торгівлі за адресою АДРЕСА_1 виданий 20.06.2001 р. ПП ОСОБА_2
14.12.2001 рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської № 850/6 надано в оренду земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,площею 18,33 кв.м терміном на три роки.
31.01.2002 між Нікопольською міською радою та ФОП ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано в реєстрі за № 508 (зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів 15.02.2002 за № 199) терміном на три роки.
Доказів продовження дії Договору оренди від 31.01.2002 року або продовження дозволу на розміщення тимчасової споруди (кіоску) від 20.06.2001 № 379-2.8, суду не надано.
Згідно постанови Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2021 року по справі № 182/6466/21, ОСОБА_1 є власником торгівельного кіоску, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . та здійснює підприємницьку діяльність за вказаною адресою.
Виконавчого комітету Нікопольської міської ради прийнято рішення № 1070 від 24.11.2021 року «Про демонтаж тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 ». Пунктом 1 рішення визначено: Демонтувати тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності, габаритним розміром 3,85 х 4,0 м, розташовану на АДРЕСА_1 без дозвільних документів, зобов`язавши власника (користувача) тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності ОСОБА_1 демонтувати тимчасову споруду протягом 10-ти робочих днів з моменту оприлюднення цього, рішення на офіційному сайті Нікопольської міської ради, з послідуючим проведенням робіт з відновлення благоустрою земельної ділянки».
Позивач не погодившись із вказаним рішенням звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, заходи створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначено Законом України Про благоустрій населених пунктів (далі також - Закон № 2807-IV, в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного рішення).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2807-IV благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень (стаття 5 Закону № 2807-IV).
Підпунктом 7 пункту "а" частини 1 статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Відповідно до частини 2 статті 10 Закону № 2807-IV до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів.
Частина 3 статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачає, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів".
Відповідно до статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
На підставі аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що порядок та реалізація повноважень суб`єктом владних повноважень щодо демонтажу тимчасової споруди залежить від виду об`єкта, що підлягає демонтажу.
Орган місцевого самоврядування має повноваження приймати рішення про демонтаж об`єктів, якщо такі належать до тимчасових споруд у розумінні Правил благоустрою.
Так, згідно зі статтею 31 Закону України Про оренду землі договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.
Відповідно до частини 1 статті 34 даного Закону у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.
Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 Земельного кодексу України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Отже, за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.
Сам факт використання тимчасової споруди значний проміжок часу без відповідних дозвільних документів не легітимізує таке користування та не може бути підставою для унеможливлення ініціювання процедури її знесення.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №910/810/18.
Як встановлено судом 31.01.2002 на умовах договору оренди, зареєстрованого в книзі записів державної реєстрації договорів оренди від 15.02.2002 №199, Приватному підприємцю ОСОБА_2 надано в оренду земельну ділянку, площею 18,33 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 терміном на три роки.
Відповідно до п. 7.7 вказаного Договору, він набуває чинності з моменту його державної реєстрації у виконкомі Нікопольської міської ради. Таким чином, строк дії договору сплинув 15.02.2005 року.
Позивачем доказів отримання в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований кіоск суду не надано.
Отже, позивач здійснював підприємницьку діяльність із використанням тимчасової споруди, яка розташована на земельній ділянці, яка належить на праві комунальної власності Нікопольської міської ради, без оформлення права користування такою земельною ділянкою.
Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначено Порядком №244.
Згідно з пунктом 2.35. Порядку №244 документація щодо встановлення ТС, видана до набрання чинності цим Порядком, дійсна до закінчення її терміну дії.
Відповідно до пункту 2.30 Порядку №244 передбачено, що у разі закінчення строку дії, анулювання паспорту прив`язки, самовільного встановлення тимчасових споруд, така тимчасова споруда підлягає демонтажу.
Зважаючи на розміщення тимчасової споруди без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, та в силу приписів законодавства вважається самочинно розміщеною тимчасовою спорудою, яка підлягає демонтажу, а тому рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 1070 від 24.11.2021 року «Про демонтаж тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 », є правомірними.
Доводи позивача про те, що він неодноразово звертався до відповідача з проханням щодо виділення земельної ділянки під розташування тимчасової споруди, проте бажаного результату не отримав, не свідчать про противність рішення відповідача, а лише підтверджує відсутність у нього належно оформленого права на розміщення тимчасової споруди.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Згідно з вимогами ст. 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Згідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев