Справа № 460/9743/21
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2021-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 грудня 2021 року м. Рівне №460/9743/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладене в листі № 3559-3103/-Д-02/8-1700/21 від 14.05.2021, щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії за віком з урахуванням до страхового стажу періодів роботи у районах Крайньої Півночі з 12.11.1990 по 31.12.1992, заробітної плати за такі періоди роботи у районах Крайньої Півночі, а також з урахуванням до страхового стажу періоду провадження підприємницької діяльності в 1998-2017 роках згідно з пунктом 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу призначеної пенсії з урахуванням до загального страхового стажу наступних періодів:

- часу роботи в районах Крайньої Півночі з 12.11.1990 по 01.01.1991 на пільгових умовах: за один рік роботи в такому районі зарахувати як за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право для отримання пенсії за віком;

- часу роботи в районах Крайньої Півночі з 01.01.1991 по 31.12.1992 за один рік роботи в такому районі зарахувати як за один рік при обчисленні стажу, який дає право для отримання пенсії за віком;

- часу здійснення підприємницької діяльності в період з 02.06.1998 по 31.12.2017 згідно з пунктом 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: з 22.05.1998 по грудень 2003 року, з січня по грудень 2004 року, з квітня 2005 року по жовтень 2006 року, з січня по червень 2007 року, за січень 2010 року, з березня по червень 2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 28.12.2007 позивачу була призначена пенсія за віком. В подальшому, позивач з`ясував, що до страхового стажу для обчислення пенсії не були враховані періоди його роботи в районах Крайньої Півночі з 12.11.1990 по 01.01.1991 (на пільгових умовах - один рік роботи за один рік і шість місяців для обчислення стажу) та з 01.01.1991 по 31.12.1992 (в календарному обчислені - один рік роботи за один рік для обчислення стажу), а також окремі періоди здійснення підприємницької діяльності протягом 1998-2017 років. З огляду на вказане, позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій, покликаючись на приписи пункту 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також на те, що основним документом для підтвердження страхового стражу є трудова книжка, просив зарахувати спірні періоди роботи до страхового стажу та провести у зв`язку з цим перерахунок пенсії. Проте, відповідач відмовив задоволенні такої заяви позивача, мотивуючи це тим, що записи у трудовій книжці позивача про роботу в районах Крайньої Півночі містять недоліки та потребують подання додаткових підтверджуючих документів, а норми пункту 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застосовуються лише при призначенні пенсії після 01.01.2018. Позивач не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки відповідальність за належне заповнення трудової книжки несе керівник підприємства (установи, організації) або уповноважений ним орган, а норма пункту 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" взагалі не містить застереження щодо її застосування виключно при призначенні пенсії після 01.01.2018. З огляду на вказане, позивач просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому стверджує про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Так, відповідач вказує, що період роботи позивача в районі Крайньої Півночі з 12.11.1990 по 31.12.1992 не був зарахований до його страхового стражу з огляду на те, що: по-перше, всупереч вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, позивачем не документів на підтвердження укладення договорів про роботу в районах Крайньої Півночі; по-друге, запис № 27 у трудовій книжці про звільнення з роботи не засвідчений печаткою роботодавця, як цього вимагала Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162. Щодо зарахування до страхового стажу періоду провадження позивачем підприємницької діяльності в 1998-2017 роках згідно з пунктом 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то відповідач вказує, що вказана норма встановлює можливість зарахування до страхового стражу періоду ведення особою підприємницької діяльності із застосування спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку. Згідно із свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, з 22.05.1998 позивач був зареєстрований як фізична особа - підприємець; з 24.12.2019 - припинив підприємницьку діяльність. В матеріалах пенсійної справи наявна, зокрема, довідка ДПІ у Березнівському районі від 16.01.2008 № 175/17-111, згідно з якою за період з 01.07.2000 по 31.12.2003 позивач перебував на загальній системі оподаткування, будучи платником фіксованого податку. Згідно з довідкою Управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі від 21.01.2008 № 13, за період з 22.05.1998 по 31.12.2003 пози01.01.1991 (на пільгових умовах - один рік роботи за один рік і шість місяців для обчислення стажу) та з 01.01.1991 по 31.12.1992 (в календарному обчислені - один рік роботи за один рік для обчислення стажу), а також окремі періоди здійснення підприємницької діяльності протягом 1998-2017 років. З огляду на вказане, позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій, покликаючись на приписи пункту 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також на те, що основним документом для підтвердження страхового стражу є трудова книжка, просив зарахувати спірні періоди роботи до страхового стажу та провести у зв`язку з цим перерахунок пенсії. Проте, відповідач відмовив задоволенні такої заяви позивача, мотивуючи це тим, що записи у трудовій книжці позивача про роботу в районах Крайньої Півночі містять недоліки та потребують подання додаткових підтверджуючих документів, а норми пункту 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застосовуються лише при призначенні пенсії після 01.01.2018. Позивач не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки відповідальність за належне заповнення трудової книжки несе керівник підприємства (установи, організації) або уповноважений ним орган, а норма пункту 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" взагалі не містить застереження щодо її застосування виключно при призначенні пенсії після 01.01.2018. З огляду на вказане, позивач просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що з 28.12.2007, на підставі заяви від 16.01.2008, позивачу призначена пенсія за віком на пільгових умовах (за роботу в районах Крайньої Півночі), розмір якої визначено за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На звернення позивача на веб-портал Пенсійного фонду України щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи у кооперативі "Корго" з 12.11.1990 по 31.12.1992, відповідач листом від 04.03.2021 за № 1259-1158/Д-02/8-1700/21 повідомив, що запис про звільнення з кооперативу "Корго" внесений до трудової книжки позивача без дотримання вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, а саме: запис засвідчений підписом відповідальної особи, однак прізвище, ініціали та посада такої особи не зазначені; запис не засвідчений печаткою установи. З огляду на вказане, відповідач вказав, що період роботи позивача у кооперативі "Корго" з 12.11.1990 по 31.12.1992 потребує підтвердження шляхом подання документів, передбачених Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Також на звернення позивача щодо перерахунку пенсії з урахуванням до страхового стажу періодів роботи у районах Крайньої Півночі, заробітної плати за такі періоди роботи, а також з урахуванням до страхового стажу періоду провадження підприємницької діяльності в 1998-2017 роках, відповідач листом від 14.05.2021 за № 3559-3103/Д-02/8-1700/21 відповідач повідомив, що період роботи останнього в районах Крайньої Півночі з 12.11.1990 по 31.12.1992 не враховано до страхового стражу, оскільки запис про такий період роботи внесений у трудову книжку з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (запис № 27 про звільнення з роботи не засвідчений печаткою установи, у якій позивач працював до звільнення, або печаткою відділу кадрів такої установи). Також у листі вказано, що пункт 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яким визначені умови зарахування до страхового стражу періодів ведення особою підприємницької діяльності, застосовуються лише при призначенні пенсії після 01.01.2018, оскільки з вказаного дня така норма права набрала чинності. Зважаючи на те, що пенсія призначена позивачу з 28.12.2007, підстав для врахування вказаної норми права для визначення тривалості його страхового стажу немає. З огляду на зазначене, до страхового стажу позивача враховані виключно періоди провадження підприємницької діяльності, щодо яких в реєстрі застрахованих осіб наявні відомості про сплату страхових внесків.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до пункту 5 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058, період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

З метою впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та поширення цих пільг на всіх робітників і службовців зазначених районів Президією Верховної Ради СРСР був прийнятий наказ від 10.02.1962 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Відповідно до пункту "д" пункту 5 вказаного Указу встановлено, що працівникам, які переведені, направлені або запрошені на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах на термін п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, зараховується за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності.

В подальшому, згідно з пунктом 3 Указу Президією Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 № 1908-VII "Про поширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, що прирівнюються до районів Крайньої Півночі", скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі ", з п`яти до трьох років.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Зокрема, за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє прийти до висновку про те, що для обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, на пільгових умовах (зарахування до стажу одного року і шість місяців за один рік роботи в названих районах та місцевостях) повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в яких зазначено про період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також користування пільгами, передбаченими Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 та від 26.09.1967, визначений постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 № 1029.

Суд зауважу, що між сторонами відсутній спір про те, що місцевість, де працював позивач в період з 12.11.1990 по 31.12.1992, відносилась до районів Крайньої Півночі.

Разом з тим, судом встановлено, що період роботи з 12.11.1990 по 01.01.1991, який на думку позивача має бути зарахований до його страхового стажу з розрахунку один рік і шість місяців за один рік роботи, охоплюється записами №№ 26, 27 у його трудовій книжці (дата заповнення 30.07.1970) про роботу в кооперативі "Корго" з 12.11.1990 по 31.12.1992.

Однак, записи №№ 26, 27 у трудові книжці позивача не містять відомостей про користування позивачем протягом періоду 12.11.1990 - 01.01.1991 пільгами, передбаченими Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", як цього вимагають приписи пункту 5 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058 та Порядку № 22-1.

З огляду на вказане, суд погоджується з доводами відповідача про те, що зарахування до страхового стажу позивача на пільгових умовах (з розрахунку один рік і шість місяців за один рік роботи) періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 12.11.1990 по 01.01.1991 виключно на підставі записів у трудовій книжці суперечить вимогам чинного законодавства.

Відтак, в силу вимог пункту 5 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058 та Порядку № 22-1, для обчислення періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 12.11.1990 по 01.01.1991 на пільгових умовах (з розрахунку один рік і шість місяців за один рік роботи) позивач мав надати пенсійному органу письмовий трудовий договір або довідку, в яких зазначено про наявність у нього протягом вказаного періоду права на користування пільгами, передбаченими Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Разом з тим, як встановлено судом та не заперечується позивачем за змістом позову, такі письмові трудові договори або довідки ним відповідачу не надавалися.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині, що стосується зарахування до його страхового стажу часу роботи в районах Крайньої Півночі з 12.11.1990 по 01.01.1991 на пільгових умовах (за один рік роботи в такому районі зарахувати як за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право для отримання пенсії за віком) та проведення перерахунку пенсії у зв`язку з цим.

Також суд зауважує, що на період внесення до трудової книжки позивача записів № 26, 27 була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162, всі записи у трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Наприклад, якщо робітника або службовця прийнято на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується: "1984.05.01", у трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.: "05.01.1984".

Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Згідно з пунктом 4.1. Інструкції № 162, при звільненні робітника або службовця усі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Тобто, пункт 4.1. Інструкції № 162 чітко встановлював, що при звільненні працівника усі записи про роботу у відповідному підприємстві, засвідчуються підписом керівника такого підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Судом встановлено, що запис № 27 у трудовій книжці позивача про звільнення з кооперативу "Корго" з 12.11.1990 засвідчений підписом відповідальної особи, однак такий напис не містить прізвища, ініціалів та найменування посади такої особи та він не засвідчений печаткою кооперативу "Корго" або печаткою відділу кадрів названого Кооперативу.

Вказане, як стверджує відповідач, з огляду на вимоги пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), зумовило неможливість зарахування періоду роботи позивача в кооперативі "Корго" у період з 12.11.1990 по 31.12.1992 до страхового стажу без підтверджуючих документів.

Однак суд не погоджується з таким твердженням відповідача та звертає увагу на те, що згідно з вимогами пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу конструкції вказаної норми права слідує, що додаткові документи про періоди роботи для підтвердження трудового стажу надаються виключно у разі коли в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про такі періоди роботи.

Як вказано вище по тексту рішення, у трудовій книжці позивача наявні записи №№ 26, 27, з яких можна встановити місце роботи (кооператив "Корго"), період роботи (з 12.11.1990 по 31.12.1992) та посаду (інженер з посередницької діяльності), яку обіймав позивач. Вказані записи не містять виправлень, підтирань, неправильних чи неточних відомостей. Доказів на підтвердження протилежного відповідачем суду не надано, а судом в ході розгляду справи не здобуто.

В свою чергу, незазначення відповідальною особою у записі № 27 трудової книжки позивача відомостей про її посаду, прізвище та ініціали, незасвідчення запису печаткою, не може трактуватися як неправильність або неточність запису про період роботи.

Вказані обставини свідчать про неналежне ведення трудової книжки позивача керівником кооперативу "Корго" або уповноваженим ним органом та, відповідно, порушення ними вимог Інструкції № 162.

Разом з тим, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже не може впливати на її особисті права. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Більше того, у постанові від 24.05.2018 по справі № 490/12392/16-а Верховний Суд сформував правову позицію, згідно з якою певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що записи №№ 26, 27 в трудовій книжці позивача з огляду на зміст пункту 3 Порядку № 637 не потребують підтвердження додатковими документами, а період роботи позивача у кооперативі "Корго" з 12.11.1990 по 31.12.1992 має бути зарахований останньому до страхового стажу виключно на підставі записів трудової книжки.

Відтак, позовні вимоги в частині, що стосується зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1991 по 31.12.1992 (за один рік роботи в такому районі зарахувати як за один рік при обчисленні стажу, який дає право для отримання пенсії за віком), а також проведення перерахунку та виплати пенсії у зв`язку з наведеним, є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу позивача часу здійснення ним підприємницької діяльності в період з 02.06.1998 по 31.12.2017 згідно з пунктом 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058, то суд виходить з такого.

Вирішальне значення при розгляді позовних вимог в цій частині має встановлення факту поширення норми пункту 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058 на позивача в спірних правовідносинах.

В контексті наведеного вище суд звертає увагу на те, що на підставі абзаців вісімнадцятого - двадцять п`ятого підпункту 27 пункту 19 Розділу I Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII (далі - Закон № 2148) Розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058 був доповнений пунктом 3-1 наступного змісту:

"3-1. До страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску);

2) проходження військової служби по 31 грудня 2017 року включно;

3) перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами з 1 січня 2004 року по 30 червня 2013 року включно;

4) перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 1 січня 2004 року до часу запровадження сплати страхових внесків (єдиного внеску) за жінок, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку".

При цьому, абзацом третім пункту 1 Розділу ІІ Закону № 2148 встановлено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім, зокрема, абзаців першого - двадцять п`ятого підпункту 27 пункту 19 Розділу I цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2018 року.

Таким чином, суд констатує, що норма пункту 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058 набрала чинності з 01.01.2018.

Також суд звертає увагу на структуру норми пункту 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058, а саме її гіпотезу, яка міститься у абзаці першому та встановлює умову за якої періоди, зокрема ведення підприємницької діяльності, зараховуються до страхового стажу.

Також умовою в даному випадку є "для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону", що, на переконання суду, свідчить на користь того, що норма пункту 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058 застосовується при призначені пенсії.

За наведених обставин суд приходить до висновку про те, що періоди ведення підприємницької діяльності зараховуються до страхового стажу на підставах, визначених пунктом 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058, виключно у разі вирішення питання про призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону № 1058 після 01.01.2018.

Разом з тим, матеріалами справи стверджується та не заперечується учасниками справи за змістом заяв по суті, що пенсія позивачу призначена з 28.12.2007, а оскаржуване рішення, оформлене листом від 14.05.2021 № 3559-3103/-Д-02/8-1700/21, прийняте за наслідками вирішення заяви позивача про перерахунок пенсії.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в спірних правовідносинах норми пункту 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058 не поширюються на позивача, оскільки стосуються виключно умов визначення страхового стажу при призначенні пенсії після 01.01.2018, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Тому, позовні вимоги в частині, що стосується зарахування до страхового стажу позивача часу здійснення ним підприємницької діяльності в період з 02.06.1998 по 31.12.2017 згідно з пунктом 3-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058 та проведення перерахунку пенсії у зв`язку з цим, не підлягають до задоволення.

Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За правилами частини третьої до статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає присудженню судовий збір в сумі 454грн, сплачений згідно з квитанцією від 30.06.2021 № 99043.

Керуючись статтями 241-246, 263 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, оформлене листом від 14.05.2021 № 3559-3103/-Д-02/8-1700/21, в частині відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за віком з урахуванням до страхового стажу періоду роботи з 12.11.1990 по 31.12.1992.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії з урахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1991 по 31.12.1992 (один рік роботи зарахувати як за один рік при обчисленні стажу, який дає право для отримання пенсії за віком).

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у розмірі 454грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Короленка, буд. 7; ).

Повний текст рішення складений 22 березня 2022 року

Суддя Д.Є. Махаринець