Справа № 420/25965/21
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 17 грудня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №72019/1-5506-1504 від 04.10.2021 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що відповідачем 04.10.2021 прийнято податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2020 рік, проте земельною ділянкою у 2020 році позивач не користувався.

Вважаючи зазначене рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Ухвалою суду від 22.12.2021 року залишено позовну заяву без руху та встановлено 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

30 грудня 2021 року на виконання ухвали суду, позивачем до суду було надіслано заяву про усунення недоліків позовної заяви (вх.№75082/21).

Ухвалою від 04.01.2022 року Одеським окружним адміністративним судом прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх.№75082/21), відкрито провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, вирішено проводити розгляд справи в порядку, визначеному ст.262 КАС України.

12 січня 2022 року до суду (вх.№2456/22) від представника ОСОБА_1 надійшла заява «про доповнення позовних вимог та розгляд справи за правилами загального позовного провадження».

17 січня 2022 року ухвалою суду заяву (вх.№2456/22) про доповнення позовних вимог та розгляд справи за правилами загального позовного провадження - повернуто позивачу, а клопотання представника позивача про розгляд справи №420/25965/21 в порядку загального позовного провадження - залишено без задоволення.

12 січня 2022 року до суду (вх.№2457/22) від представника позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача, відповідно до якого позивач просить залучити до участі у справі Андріїво-Іванівську сільську раду Миколаївського району Одеської області в якості співвідповідача з огляду на те, що ним до суду було подано заяву про збільшення позовних вимог, якою позивач просить суд визнати неправомірними дії Андріїво - Іванівської сільської ради Миколаївського району Одеської області.

Ухвалами суду від 17.01.2022 року:

- відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі №420/25965/21 співвідповідача Андріїво - Іванівську сільську раду Миколаївського району Одеської області;

- повернуто позивачу заяву (вх.№2456/22) про доповнення позовних вимог та розгляд справи за правилами загального позовного провадження; залишено без задоволення клопотання представника позивача про розгляд справи №420/25965/21 в порядку загального позовного провадження.

21 січня 2022 року (вх.№4990/22) від представника Головного управління ДПС в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач не погоджується з доводами позивача та заперечує проти позову.

З покликанням на положення ст.206 Земельного кодексу України, п.14.1 ст.14, п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, ст.269, ст.270, п.286.5 ст.286, п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України, відповідач зазначає, що Андрієво-Іванівською сільською радою Миколаївського району Одеської області листом від 28.01.2022 року №40 надано реєстр прийнятих рішень по внесенню плати користувачами за земельні ділянки на території Андрієво-Іванівської сільської ради за межами населеного пункту, згідно якого ОСОБА_1 у 2020 році надано в оренду 56 га пасовищ, сума орендної плати складає 173695,20 грн.

Відповідач зазначає, що причини нарахування обумовлені фактичним використанням землі, а саме в період 2019-2020 років земельна ділянка оброблялась позивачем. Від використання земельної ділянки позивач відмовився 30.07.2020 року.

Також, Головним управлінням ДПС в Одеській області вказано, що згідно із статтями 288 та 286 Податкового кодексу України сформовані податкові повідомлення-рішення:

- від 30.04.2020 року №72019-5506-1504 на суму 173695,20 грн (вважається відкликаним у зв`язку з коригуванням на суму 61127,68 грн);

- від 04.10.2021 року №72019/1-5506-1504 на суму 85581,53 грн.

Враховуючи вищевикладене, як стверджує відповідач, Головне управління ДПС в Одеській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно.

Зважаючи на вищевказане, відповідач просить суд відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 .

02 лютого 2022 року від представника позивача до суду (вх.№6533/22), разом із відповіддю на відзив надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 03.02.2022 року залишено без задоволення клопотання представника позивача про розгляд справи №420/25965/21 у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

20.12.2019 року до Андріїво-Іванівської сільської ради надійшла заява, яка складена від імені ОСОБА_1 про надання в оренду земельної ділянки площею 56 га на один рік.

Як стверджує позивач даної заяви він не писав, так як вона була складена та подана його невісткою, так як вона мала намір отримати в оренду земельну ділянку і вирішила, також, додати заяву від імені свого тестя.

У позові зазначено, що у 2020 році позивачем не укладався договір орендної плати земельної ділянки, про існування заяви, складеної від його імені для отримання земельної ділянки у користування від не знав.

При розгляді даної справи, суд критично ставиться до даних посилань позивача, так як жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин до суду не надано та наявність таких обставин судом не встановлено.

Посадовими особами Андріївсько-Іванівської сільської ради було складено реєстр прийнятих рішень, по внесенню плати за користування (фізичними особами) за земельної ділянки на території Андріївсько-Іванівської сільської ради Миколаївського району за межами населеного пункту, станом на 10.03.2020 року.

Згідно даного реєстру ОСОБА_1 було нараховано до сплати 173695,20 грн.

Даний реєстр було направлено Андріївсько-Іванівською сільською радою Миколаївського району на адресу Головного управління ДФС в Одеській області супровідним листом №175 від 23.03.2020 року.

30.04.2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №72019-5506-1504 на суму 173695,20 грн.

25.05.2020 року посадовими особами Андріївсько-Іванівською сільською радою Миколаївського району складено реєстр на списання орендної плати на землю.

Згідно даного реєстру позивачу списано 26985,79 грн.

Як стверджує відповідач дане податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним у зв`язку з коригуванням на суму 61127,68 грн.

04.10.2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №72019/1-5506-1504, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язано за платежем: оренда плата з фізичних осіб на суму 85581,53 грн.

Дане податкове повідомлення-рішення було оскаржено представником позивача до Державної податкової служби України.

Рішенням про результати розгляду скарги №7910/Г/99-00-06-01-04-09 від 13.09.2021 року, Державна податкова служба України скаргу позивача задовольнила частково, зокрема, скасувала податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №72019-5506-1504 від 30.04.2020 року у частині нарахування суми орендної плати у розмірі 88112,47 гривень.

17.11.2020 року Андріївсько-Іванівською сільською радою Миколаївського району Одеської області на адресу ГУ ДРМ в Одеській області складено лист №673 згідно якого Андріївсько-Іванівська сільська рада Миколаївського району Одеської області просить провести коригування та частково зняти нарахування з ОСОБА_1 згідно реєстру прийнятих рішень, в зв`язку із відмовою від земельної ділянки.

У даному листі зазначено, що договір оренди не укладався.

Також, у листі вказано, що від нарахованої суми 146710,10 грн необхідно зняти 61127,68 та що до сплати необхідно залишити 85582,73 грн.

11.11.2021 року позивачем було подано скаргу до Державної податкової служби України, в якій ОСОБА_1 просив скасувати податкове повідомлення-рішення №37114/9/15-32 від 20.11.2020 року.

30.11.2021 року за результатами розгляду скарги позивача Державною податковою службою України прийнято рішення, яким скаргу представник позивача залишено без розгляду.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення №72019/1-5506-1504 від 04.10.2021 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі-ПК України), регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпунктів 19-1.1.1, 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, а саме:

-здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків;

-контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (пункт 61.1 статті 61 ПК України).

Згідно із підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків.

Підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України, встановлено, що податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно із пунктами 36.1, 36.2 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Згідно із пунктами 37.1, 37.2 статті 36 ПК України, підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

Відповідно до п.54.3.1 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством.

Пунктами 54.1, 54.2 статті 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку-фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Згідно із пунктами 58.1, 58.2 статті 58 ПК України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Із змісту наведених правових норм ПК України вбачається, що платник податків зобов`язаний самостійно обчислити суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, та зазначити у податковій декларації, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У разі якщо платник податків самостійно не провів обчислення суми податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, та не подав до контролюючого органу податкову декларацію у встановлені строки, Головне управління ДПС в Одеській області як контролюючий орган зобов`язане самостійно визначити суму грошових зобов`язань, та надіслати (вручити) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Орендна плата за земельну ділянку регулюється статтею 288 ПК України.

Відповідно до пунктів 288.1, 288.4, 288.7 статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно до статті 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є:

а) дані державного земельного кадастру;

б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю);

г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї);

ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв);

д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї).

У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельну ділянку, земельну частку (пай), відомості про які відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, нарахування податку фізичним особам здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації про перехід права власності на об`єкт оподаткування.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельну ділянку, відомості про яку відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними та юридичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації про перехід права власності на об`єкт оподаткування.

Пунктом 286.4 статті 286 ПК України, передбачено, що за нововідведені земельні ділянки або за новоукладеними договорами оренди землі платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.

Нарахування фізичним особам сум земельного податку з підстав, визначених підпунктами в, г, д пункту 286.1 цієї статті, проводиться контролюючими органами виключно у разі надання зазначених даних такими фізичними особами.

У разі переходу права власності на земельну ділянку або права на земельну частку (пай) від одного власника-юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося його право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником-починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Згідно із пунктом 287.1 статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 287.3-287.6 статті 287 ПК України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Таким чином, з вищевикладених правових норм ПК України вбачається, що початок обрахування орендної плати за земельну ділянку розпочинається із дати набрання чинності укладеного договору оренди земельної ділянки та закінчується датою припинення права користування (оренди) земельної ділянки.

Згідно із частиною 4 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтями 1, 2 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV (далі - Закон №161-XIV), передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статей 3, 4, 5 Закону №161-XIV, об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Згідно із частиною 4 статті 7 Закону №161-XIV, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта на праві оренди, до набувача такого об`єкта одночасно переходить право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) зазначеного об`єкта, розміщеного на земельній ділянці, крім випадків, визначених частиною четвертою цією статті, а також з урахуванням вимог частини шістнадцятої статті 120 Земельного кодексу України. Волевиявлення орендодавця, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди із зазначенням нового орендаря земельної ділянки не вимагаються.

Відповідно до статті 17 Закону №161-XIV, об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 21 Закону №161-XIV, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

Із змісту наведених правових норм Закону №161-XIV, в сукупності із змістом правових норм ПК України, суд приходить до висновку про те, що з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом, об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві, та з дня виникнення права користування земельною ділянкою землекористувачі зобов`язані сплачувати плату за землю.

Відповідач для належного контролю за нарахуванням та сплатою орендної плати за земельну ділянку повинен отримувати для цього належну інформацію та слідкувати за її отриманням в установлені строки.

Згідно з частиною 1 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 2 статті 331 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації. Відтак, набуття права власності відповідно до Цивільного кодексу України пов`язано з державною реєстрацією права на нерухоме майно.

Отже, з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно за іншою особою у попереднього власника не виникає обов`язку зі сплати орендної плати за земельну ділянку, на якій розташований відповідний об`єкт нерухомості, який відчужено.

Як вже встановлено судом 17.11.2020 року Андріївсько-Іванівською сільською радою Миколаївського району Одеської області на адресу Головного управління ДПС в Одеській області скеровано лист №673 згідно якого Андріївсько-Іванівська сільська рада Миколаївського району Одеської області просить провести коригування та частково зняти нарахування з ОСОБА_1 згідно реєстру прийнятих рішень, в зв`язку із відмовою від земельної ділянки.

У даному листі зазначено, що договір оренди не укладався.

Суд зазначає, що саме на підставі списків наданих Андріївсько-Іванівською сільською радою Миколаївського району Одеської області відповідачем прийнято спірне рішення.

Таким чином, оскільки між позивачем та Андріївсько-Іванівською сільською радою Миколаївського району Одеської області не укладався договір оренди на земельну ділянку щодо якої позивачу нараховано орендну плату за землю за спірним рішенням, то фактично відсутній об`єкт оподаткування вказаним податком, тобто у позивача відсутній обов`язку зі сплати орендної плати за земельну ділянку.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду наведеною у постановах від 12.06.2018 у справі №815/5779/15 (провадження №К/9901/28024/18), від 19.06.2018 у справі №822/2696/17 (провадження №К/9901/44579/18), яка є обов`язковою для суду в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання даної позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача вищевказані судові витрати зі сплати судового збору з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №72019/1-5506-1504 від 04.10.2021 року про нарахування ОСОБА_1 податку в розмірі 85581,53 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Головне управління ДПС України в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5, код ЄДРПОУ ВП 44069166).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА