Справа № 120/818/22-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2022-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 квітня 2022 р. Справа № 120/818/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віннцемент" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віннцемент" (далі - ТОВ "Віннцемент", товариство, позивач) звернулось в суд з позовною заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення/

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що за результатами проведеної фактичної перевірки ТОВ "Віннцемент" податковим органом складено акт від 20.12.2021 №12230/02-32-09-01/37695502 "Про результати фактичної перевірки ТОВ "Віннцемент" з питань обігу пального за період з 01.01.2020 по 17.12.2021", за висновками якого встановлено порушення товариством ч. 8 ст. 15 ЗУ "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" та в подальшому винесено рішення про застосування фінансових санкцій від 10.01.2022 №139/02-32-09-01/37695502.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки та як наслідок застосованими фінансовими санкціями оспорюваним рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою від 27.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України.

04.02.2022 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення заявлених вимог та вказав про наступне.

На підставі п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп. 80.2.2, 80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ та відповідно до наказу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 26.10.2021 № 4306к проведена фактична перевірка товариства позивача.

Посилаючись на норми ПК України, відповідач зауважив, що джерелом інформації для проведення перевірки відповідно до пп.80.2.2 п.80.2 ст. 80 ПК України стала доповідна записка управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Вінницькій області від 09.12.2021 року № 2102/02-32-09.

На переконання податкового органу, ПК України не передбачено розкриття у наказі про призначення перевірки змісту інформації та фактів, які свідчать про порушення/ймовірне порушення платником податків законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.

Посадові особи ГУ ДПС у Вінницькій області мають право проводити фактичну перевірку незалежно від настання певних обставин, а виконуючи завдання, які покладені законом (в даному випадку пп.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України) на контролюючий орган.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 815/1978/18 (К/9901/68969/18), де ВС робить висновок про те, що "суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що контролюючий орган мав право на проведення фактичної перевірки позивача на підставі здійснення контролюючим органом функцій (відповідно до положень ст. 19-1 ПК України), визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального та наказ керівника контролюючого органу на проведення перевірки є законним".

Відповідно до даних ITC "Податковий блок" "Реєстр платників акцизного податку з реалізації пального та спирту етилового", позивач не є платником акцизного податку з реалізації пального та спирту етилового.

Передумовою проведення перевірки стало те, що згідно з даними бази "Архів електронної звітності" ЄРПН, ЄРАН позивач отримував протягом періоду, що перевірявся, пальне без наявності відповідної ліцензії.

Позивач отримав ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №2001259 з терміном дії з 24.03.2020 до 24.03.2025, адреса місця зберігання: м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 22.

Ліцензії видаються терміном на п`ять років, а плата за них справляється щорічно і зараховується до місцевих бюджетів.

Позивач не сплатив черговий платіж за ліцензію № 2001259 на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), термін сплати якого був до 24.03.2021.

Відповідачем на адресу позивача (яка зазначена у заяві на видачу ліцензії) направлено копію Розпорядження від 24.03.2021 №52/Р/Л про призупинення дії ліцензії №2001259, отримано позивачем 07.04.2021.

Відповідно до абз. 6 ч. 21 ст. З Закону № 481/95-ВР відповідачем прийнято Розпорядження від 11.05.2021 №83/Р/Л про анулювання ліцензії № 2001259, яке направлено позивачу.

Згідно з розпорядженням від 11.05.2021 №83/Р/Л у зв`язку з несплатою чергового платежу (даний факт позивачем не заперечується) за ліцензію протягом 30 днів від моменту призупинення ліцензії, позивачу анульовано ліцензію на право зберігання пального (дата вручення розпорядження 22.06.2021).

Станом на 04.02.2022 позивач не подавав змін до відомостей, а саме зміну місцязнаходження (місце проживання заявника) до ГУ ДПС у Вінницькі області (орган, який видав ліцензію на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки № 2001259).

Таким чином, за наслідками проведеної перевірки контролюючим органом встановлено, що позивачем порушено вимоги частини 8 статті 15 Закону № 481/95-ВР, а саме - зберігання пального з 23.06.2021 без наявності ліцензії на право зберігання пального та цілком правомірно прийнято спірне рішення про застосування штрафних санкцій.

Ухвалою від 14.02.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою від 14.02.2022 суд допустив заміну відповідача, Головне управління ДПС у Вінницькій області на правонаступника - Головне управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений структурний підрозділ ДПС (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, код ЄДРПОУ ВП 44069150).

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ТОВ "Віннцемент" (, місцезнаходження вул. Д. Нечая, 250 Ж, м.Вінниця) є юридичною особою, зареєстрованою відповідно чинного законодавства 23.06.2011 номер запису 0009506, основними видами діяльності товариства є: 08.12 добування піску, гравію, глин і каоліну (основний), 08.11 добування декоративного та будівельного каменю, вапняку, гіпсу, крейди та глинистого сланцю.

На підставі направлень від 10.12.2021 №5126 та №5127, на підставі п.п. 75.1.3 п.75.1 ст. 75, п.п. 80.2.5 п.80.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України та відповідно до наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 09.12.2021 №4306к, проведена фактична перевірка ТОВ "Віннцемент" за адресами: Вінницька область, м. Вінниця, Немирівське шосе, 22 та Вінницька область, м. Вінниця, вул. Данила Нечая, буд.250 Ж з питань обігу пального за період з 01.01.2020 по 17.12.2021.

Перевіркою встановлено, що відповідно до даних ITC "Податковий блок" "Реєстр платників акцизного податку з реалізації пального та спирту етилового", позивач не є платником акцизного податку з реалізації пального та спирту етилового.

Передумовою проведення перевірки стало те, що згідно з даними бази "Архів електронної звітності" ЄРПН, ЄРАН позивач отримував протягом періоду, що перевірявся, пальне без наявності відповідної ліцензії.

Товариство отримало ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 2001259 з терміном дії з 24.03.2020 до 24.03.2025, адреса місця зберігання: м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 22.

Разом з тим, відповідно до витягу з розпорядження від 11.05.2021 №83 р/л у зв`язку з несплатою чергового платежу за ліцензію, анульовано ліцензію на право зберігання пального.

Згідно з даними форми № 20-ОПП та договорів оренди будівельної техніки, позивач експлуатує 4 транспортних засоби.

Згідно з даними акцизних накладних, товарно-транспортних накладних та видаткових накладних позивач за період з 23.06.2021 ТОВ отримувало дизельне пальне (код УКТЗЕД ) від ТОВ "Бест Ойл Тред" () в загальній кількості 45500 л.

Отримання дизельного пального здійснювалось з пересувних акцизних складів на адресу місця зберігання (розвантаження): Вінницька область, м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, буд. 22 без наявності ліцензії на право зберігання пального.

Згідно даних оборотно-сальдових відомостей по рахунку 203 залишок пального в місцях зберігання становив: на кінець червня 2021 року - 41746,096 л., на кінець липня 2021 року - 55746,095 л., на кінець серпня 2021 року - 26480,095 л., на кінець вересня 2021 року - 9804,095 л., на кінець жовтня 2021 року - 34,095 л., на кінець листопада 2021 року - 4,095 л.

Таким чином, перевіряючі дійшли висновку, що суб`єктом господарювання порушено вимоги ч. 8 ст. 15 ЗУ "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", а саме здійснювалось зберігання пального з 23.06.2021 без наявності ліцензії на право зберігання пального.

За результатами поведеної перевірки складено акт від 20.12.2021 №12230/02-32-09-01/37695502 "Про результати фактичної перевірки ТОВ "Віннцемент" з питань обігу пального за період з 01.01.2020 по 17.12.2021".

На підставі висновків акту, за порушення ст. 15 ЗУ №481/95-ВР податковим органом винесено рішення про застосування фінансових санкцій від 10.01.2022 №139/02-32-09-01/37695502 на суму 500 000 грн.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки та спірним рішенням суб`єкта владних повноважень, вказуючи, що позивач не отримував розпорядження про зупинення дії ліцензії від 24.03.2021 №52/Р/Л (надсилалось на адресу Немирівське шосе, 22, м. Вінниця), оскільки відповідно до Протоколу №1 загальних зборів учасників ТОВ від 10.07.2020 змінено адресу місцязнаходження платника ( вул. Данила Нечая, 250 Ж, м. Вінниця) та відповідні зміни внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відтак не був обізнаний про призупинення дії ліцензії №2001259 у встановленому порядку та про її анулювання в подальшому.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України. визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон №481/95-ВР).

Відповідно до статті 15 Закону №481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

За визначенням статті 1 ЗУ №481/95-ВР: ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування;

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Згідно з частиною 7 статті 15 ЗУ №481/95-ВР встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

Відповідно до частини 8 статті 15 ЗУ №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років (ч.10 статті 15 ЗУ №481/95-ВР).

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (ч. 33 статті 15 ЗУ №481/95-ВР).

Згідно з ч. 49 статті 15 ЗУ №481/95-ВР дія ліцензії призупиняється у разі несвоєчасної сплати чергового платежу за ліцензію на підставі письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, на термін до сплати заборгованості.

Дія ліцензії вважається призупиненою з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) відповідного письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, а її дія поновлюється з моменту зарахування відповідного чергового платежу за ліцензію до бюджету.

Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі, зокрема несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) письмового розпорядження про її анулювання (ч. 51 статті 15 ЗУ №481/95-ВР).

Згідно статті 17 Закону №481/95-ВР встановлено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії 500 000 гривень.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України (частина 4 статті 17 №481/95-ВР).

Відповідно до пункту 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону №481/95-ВР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства.

У свою чергу, згідно з підпунктом 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Так, Верховний Суд у постанові від 28 травня 2019 року по справі №810/2155/16 вказав на те, що визначальною ознакою для висновку про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності, передбаченої Законом № 481/95-ВР, є встановлення фактів вчинення позивачем порушень, зафіксованих у актах фактичних перевірок.

В силу п.109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У першу чергу, надаючи оцінку обставинам цієї спірної ситуації, суд вважає за доцільне проаналізувати та встановити наявність вини в діях платника податку щодо встановленого під час проведення перевірки факту здійснення зберігання пального за відсутності ліцензії.

Так, під час розгляду цієї справи судом встановлено, що ТОВ "Віннцемент" на підставі поданої ним заяви від 24.03.2020 щодо ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) отримано ліцензію №2001259 терміном дії з 24.03.2020 до 24.03.2025.

У зв`язку з несплатою чергового платежу за ліцензією (термін сплати до 24.03.2021), розпорядженням ГУ ДПС у Вінницькій області від 24.03.2021 №52/Р/Л призупинено дію ліцензії ТОВ "Віннцемент".

Як зазначає відповідач, податковим органом 29.03.2021 на адресу позивача, яка була зазначена ним у заяві від 24.03.2020, а саме Немирівське шосе, 22, м. Вінниця направлено розпорядження від 24.03.2021 №52/Р/Л про призупинення дії ліцензії.

Згідно рекомендованого повідомлення (а.с. 87) громадянином Рочинським отримано вищевказане розпорядження 07.04.2022.

Так, варто вказати, що відповідно до частини 20 статті 3 ЗУ № 481/95-ВР дія ліцензії вважається призупиненою з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) відповідного письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, а її дія поновлюється з моменту зарахування відповідного чергового платежу за ліцензію до бюджету.

В силу пункту 6 частини 21 статті 3 ЗУ № 481/95-ВР ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 днів від моменту призупинення ліцензії.

Так, розпорядженням від 11.05.2021 №83/Р/Л анулювано ліцензію №2001259 видану ТОВ "Віннцемент".

Суд зазначає, що відповідно до положень Закону №481/95-ВР ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) письмового розпорядження про її анулювання (ч. 51 статті 15 ЗУ №481/95-ВР).

Згідно матеріалів справи, Розпорядження від 11.05.2021 №83/Р/Л направлено рекомендованим листом (№325) на адресу платника вул. Немирівське шосе, 22, м. Вінниця. Однак на адресу податкового органу повернувся поштовий конверт з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.90-92).

В контексті обставин цієї справи є суттєвим та варто дослідити питання обізнаності платника щодо призупинення та подальшого анулювання ліцензії на зберігання пального, факту отримання ним розпоряджень податкового органу, тобто встановити наявність вини, добросовісності чи недобросовісності дій ліцензіата вчинених при зберіганні пального.

Відповідно до п.42.1 ст.42 ПК податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

В силу п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з п. 42.3 вищевказаної статті 42 ПК України, якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Статтею 66 ПК України врегульовано внесення змін до облікових даних платників податків, крім фізичних осіб, які не зареєстровані підприємцями та не провадять незалежну професійну діяльність.

Згідно з п.66.1 ПК України підставами для внесення змін до облікових даних платників податків є:

66.1.1. інформація органів державної реєстрації;

66.1.2. інформація банків та інших фінансових установ про відкриття (закриття) рахунків платників податків;

66.1.3. документально підтверджена інформація, що надається платниками податків;

66.1.4. інформація суб`єктів інформаційного обміну, уповноважених вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно платника податків;

66.1.5. рішення суду, що набрало законної сили;

66.1.6. дані перевірок платників податків.

Відповідно до п.66.5 ст.66 ПК України у разі виникнення змін у даних або внесення змін до документів, що подаються для взяття на облік згідно з цією главою, крім змін, які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та змін, про які платник податків повідомив за основним місцем обліку, платник податків зобов`язаний подати контролюючому органу, в якому він обліковується, уточнені документи протягом 10 календарних днів з дня внесення змін до зазначених документів.

Так, згідно матеріалів справи судом встановлено, що Протоколом №1 Загальних Зборів Учасників ТОВ "Віннцемент" від 10.07.2020 змінено місце знаходження товариства з 21000, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Немирівське шосе, 22 на 21012, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Данила Нечая 250 Ж (а.с.26-28).

Відповідні зміни також внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.37-48).

Зокрема приватним нотаріусом Лукашенко В.Б. 11.07.2020 здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи, зокрема щодо зміни місцязнаходження юридичної особи (запис №1009506) (а.с.47).

В силу положень п.45.2 ст.45 ПК України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджено відповідачем поданими документами, 29.03.2021 на адресу позивача, яка була зазначена ним у заяві від 24.03.2020, а саме Немирівське шосе, 22, м. Вінниця направлено розпорядження від 24.03.2021 №52/Р/Л про призупинення дії ліцензії.

Згідно рекомендованого повідомлення (а.с. 87) громадянином Рочинським отримано вищевказане розпорядження 07.04.2022.

В подальшому, розпорядженням від 11.05.2021 №83/Р/Л анулювано ліцензію №2001259 видану ТОВ "Віннцемент".

Розпорядження від 11.05.2021 №83/Р/Л направлено рекомендованим листом (№325) на адресу платника вул. Немирівське шосе, 22, м. Вінниця. Однак, на адресу податкового органу повернувся поштовий конверт з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.90-92).

В контексті встановлених обставин справи та вищенаведених норм чинного законодавства, суд зважує, що податковим органом при винесенні вищевказаних розпоряджень та при їх направленні не враховано відомості внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо зміни місцязнаходження ТОВ "Віннцемент", використано неактуальні відомості щодо місцязнаходження платника та направлено відповідні розпорядження за адресою відмінною від тієї, що зазначена у Реєстрі.

Разом з тим, суд вважає за доцільне звернути увагу сторін на наступні норми ПК України.

Згідно з п.66.1 ПК України підставами для внесення змін до облікових даних платників податків є, зокрема п.п. 66.1.1. інформація органів державної реєстрації, п.п. 66.1.4. інформація суб`єктів інформаційного обміну, уповноважених вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно платника податків.

Відповідно до п. 66.5 ст. 66 ПК України у разі виникнення змін у даних або внесення змін до документів, що подаються для взяття на облік згідно з цією главою, крім змін, які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та змін, про які платник податків повідомив за основним місцем обліку, платник податків зобов`язаний подати контролюючому органу, в якому він обліковується, уточнені документи протягом 10 календарних днів з дня внесення змін до зазначених документів.

Таким чином, вказаним пунктом ст. 66 ПК України визначено обов`язок платника у разі внесення змін до документів, що подаються для взяття на облік згідно з цією главою подати уточнені документи протягом 10 календарних днів з дня внесення змін до зазначених документів. Разом з тим, вказана стаття виключає обов`язок платника щодо подачі уточнених документів у разі внесення змін, які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Крім того, в силу норм статті 68 ПК України технічний адміністратор Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в день проведення реєстраційної дії повинен передати до інформаційних систем контролюючих органів відомості, документи, запити, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (п.68.1 ст.68 ПК України).

Таким чином, при направленні кореспонденції на адресу позивача (зокрема розпорядження про анулювання ліцензії на зберігання пального), податковий орган не пересвідчився у дійсності адреси місцязнаходження платника, яка була актуальною та відомості про яку були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

При цьому суд бере до уваги положення ч. 23 ст. 3 ЗУ №481/95-ВР, відповідно до якої у разі зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) ліцензії (за винятком змін, пов`язаних з реорганізацією суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) та/або зміною типу акціонерного товариства), орган, який видав ліцензію, на підставі заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) протягом семи робочих днів видає суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) ліцензію, оформлену на новому бланку з урахуванням змін.

Разом з тим, на переконання суду, вказана норма не може нівелювати обов`язок податкового органу щодо направлення на актуальну адресу платника (ліцензіата), яка зазначена Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань своїх рішень (в цьому випадку розпорядження про анулювання ліцензії) та застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання за зберігання пального за відсутність ліцензії, про анулювання якої він не був обізнаний у встановленому законом порядку.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що в силу норм (ч. 49, 51 статті 15 ЗУ №481/95-ВР), вищезазначених положень Податкового кодексу України, за умови неотримання платником письмового розпорядження про призупинення та анулювання ліцензії, остання не може вважатись анульованою, а відповідно товариство позивача, здійснюючи зберігання пального, на момент проведення перевірки не було обізнане про анулювання відповідної ліцензії, що в силу п.109.1 статті 109 ПК України, виключає вчинення платником податкового правопорушення.

Суд зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Частиною другою статті 6 та частиною першою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

У рішенні Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа № 1-6/2018) зазначено, що основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі «Звежинський проти Польщі», в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

В розрізі встановлених обставин справи, суд зважає на добросовісність платника ТОВ "Віннцемент" та вказує, що неналежне виконання позивачем вимог податкового законодавства стосовно зберігання пального за відсутності відповідно ліцензії відбулось не з вини позивача, за відсутності умислу останнього, що виключає протиправність дій платника податків, та як наслідок, можливість притягнення його до відповідальності. Відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним рішенням.

Згідно частин 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.

При цьому, суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам позивача на підтримку заявлених позовних вимог, позаяк вони не впливають на викладений вище висновок суду та наявність достатніх підстав для задоволення адміністративного позову шляхом скасування винесеного ГУ ДПС у Вінницькій області рішення від 10.01.2022 №139/02-32-09-01/37695502.

Вказане та узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішеннях (зокрема, рішення у справі "Суомінеен проти Фінляндії" (№37801/97), рішення у справі "Вагнер та J.M.W.L. проти Люксембургу" (№76240/01) та рішення у справі "Фабрі проти Франції"(№16754/08)).

Відповідно ч. 1ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області про застосування фінансових санкцій від 10.01.2022 №139/02-32-09-01/37695502.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віннцемент" сплачений судовий збір у розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Віннцемент" (вул. Д. Нечая, 250 Ж, м. Вінниця, )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, код ЄДРПОУ ВП44069150)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 01.04.2022

Суддя Томчук Андрій Валерійович