Справа № 947/28541/21
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2022-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 947/28541/21
Головуючий в 1 інстанції: Луняченко В.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Косцової І.П.,

суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної полії в Одеській області Департаменту патрульної поліції Жовтяк Олександра Вікторовича, Департаменту патрульної поліції в особі структурного підрозділу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати постанову Управління патрульної поліції в Одеській області серії БАА №475254 від 14 серпня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та закрити провадження по вказаній адміністративній справі. Також була заявлена вимога про стягнення з відповідача понесених судових витрат у розмірі 454 грн. сплаченого судового збору та 3 000 грн. витрат на професійну правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що під час зупинки транспортного засобу ним на вимогу працівника поліції було пред`явлено водійське посвідчення НОМЕР_1 , а відтак, оскаржувана ним постанова винесена за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року позов задоволено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для накладення на позивача адміністративного стягнення за не пред`явлення водійського посвідчення.

Також судом вказано, що матеріали справи містять належні докази понесених позивачем судових витрат, тому відповідні суми необхідно відшкодувати за рахунок Департаменту патрульної поліції в особі структурного підрозділу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на користь позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалене у справі рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення належним чином доведено наявними у матеріалах справи доказами, тому суд першої інстанції при вирішенні справи по суті не надав належну оцінку доводам відповідача. Також вказано, що заявлена сума судових витрат є неспівмірною до складності даної справи.

ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу у якому заперечував проти її задоволення та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.08.2021 року о 13:45 год. за адресою м. Одеса, вул. Сонячна, 10 відносно ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Nissan Primera, р/н НОМЕР_2 , інспектором Управління патрульної полії в Одеській області Департаменту патрульної поліції Жовтяк О.В. винесено постанову серії БАА №475254 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КупАП - керування транспортним засобом без посвідчення водія.

Законність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є предметом спору у справі, що розглядається.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, за приписами якого водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, УПП в Одеській області надано диск відеозаписами з бодікамери (а.с. 36).

За змісту самої постанови та з відеофайлу фіксації розмови інспектора із водієм під час розгляду адміністративної справи вбачається, що водієм було надано інспектору посвідчення водія, однак інспектором було заявлено, що данні про зазначене посвідчення відсутні у електронних базах посвідчень, а тому інспектор поліції прийшов до висновку про відсутність у водія відповідного документа.

Позивачем до суду першої інстанції надавався оригінал посвідчення водія, також матеріали справи містять відповідь Територіального сервісного центру МВС №6545 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Херсонській області Головного сервісного центру МВС від 17.08.2021 року про те, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів 29.08.2009 року МРЕВ м. Нова Каховка на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було видано посвідчення водія НОМЕР_1 категорії «В» (а.с 10, 12).

Таким чином, наданим відеозаписом спростовано твердження відповідача, що ОСОБА_1 не надав на вимогу працівника поліції водійське посвідчення відповідної категорії, а довідка Територіального сервісного центру МВС №6545 підтверджує його чинність.

За таких обставин постанова Управління патрульної поліції в Одеській області серії БАА №475254 від 14 серпня 2021 року винесена за відсутності факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч.1 ст. 126 КУпАП.

Стосовно посилань апелянта на порушення судом першої інстанції вимог процесуального права при вирішенні питання про розподіл судових витрат судова колегія зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, за приписами частини 5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частина 7 ст.139 КАС України унормовує, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Згідно наданих позивачем доказів 17.09.2021 року він уклав договір №17/09 про надання правової допомоги з адвокатом Пухальскою Н.С., ордер якої також надано суду. Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт позивач підтвердив отримання послуг визначених у детальному опису робіт, яки надані адвокатом, та вартість яких було визначена сторонами у 3000 грн. (а.с. 43-47).

В свою чергу, апелянт не ставить під сумнів факт отримання позивачем відповідних послуг від адвоката Пухальської Н.С., а зазначає про їх не співмірність складності даної справи.

Відповідно до приписів ч.7 ст. 134 КАС України саме на відповідача покладається обов`язок доведення не співмірності заявленої до відшкодування суми.

Апелянтом зазначено, що дана справа є справою незначної складності; позовна заява складена на 6 аркушах; предметом оскарження є постанова по справі про адміністративне правопорушення, якою накладено на позивача стягнення у розмірі 425 грн.; розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження.

Судова колегія відхиляє наведені доводи апелянта, оскільки вони є оціночними та не спростовують факту понесених позивачем витрат, які відбулись внаслідок винесеного протиправного рішення відповідача.

Крім того, заявлена до відшкодування сума 3 000 грн. не може вважатись надмірною з огляду на складення позовної заяви на 9 сторінок, яка відображає не тільки позицію щодо дотримання позивачем ПДР України, а містить обґрунтування дійсності водійського посвідчення, що включало в себе направлення запиту до Сервісного центру МВС.

Таким чином судова колегія доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 272, 286, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.