Справа № 340/6073/21
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 340/6073/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року (суддя 1-ї інстанції Брегей Р.В.) у справі №340/6073/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

13.09.2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльності щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2021 року як учаснику бойових дій та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виплачуючи кошти, відповідач мав керуватися приписами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а не підзаконного акту Уряду держави. Також просив стягнути моральну шкоду у сумі 5000 грн., оскільки завдано моральних страждань, які полягають у надмірних переживаннях.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2021 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, врахувавши попередньо сплачені кошти.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 500 грн.

В іншій частині вимог позову відмовлено.

Відповідачем на вказане рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду частково та прийняти нове судове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині..

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведено наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Позивач не скористався правом подання відзиву.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій і визнаний особою зі станом інвалідності (2 група) (ветеран війни) з 2018 року (а.с.8).

На виконання вимог Постанови КМУ №325 від 08.04.2021р. відповідач виплатив позивачу допомогу у сумі 3906 грн. (а.с.28-33).

Не погодившись із сумою виплати позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позов в частині щодо нарахування суми грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік та зобов`язання здійснити нарахування такої у відповідності до норм Закону, дійшов висновку, що такі позовні вимоги є обґрунтованими. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди суд дійшов висновку про розумність її суми 500грн.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Відповідач оскаржив рішення суду лише в частині стягнення суми моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення в частині оскарження доходить наступних висновків.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини, визначається одним із засобів юридичного захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, неодноразово були сформульовані Верховним Судом, у тому числі у постановах від 10 квітня 2019 року в справі №464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року в справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, в тому числі й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їхню інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження; встановити причинно-наслідковий зв`язок і визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їхньої правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

Водночас Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 25 квітня 2019 року в справі №818/1429/17, від 27 червня 2019 року в справі №825/1030/17, від 12 листопада 2019 року в справі №818/1393/17, від 18 листопада 2019 року в справі №820/5044/18, від 28 листопада 2019 року в справі №826/27549/15, від 28 лютого 2020 року в справі №804/2593/17, від 18 червня 2020 року в справі №339/183/16-а, від 02 вересня 2020 року в справі №1340/4056/18, від 24 вересня 2020 року в справі №1.380.2019.001368, від 18 лютого 2021 року в справі №420/7423/19 та від 25 березня 2021 року в справі №520/4577/19, указував на те, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Із врахування вищезазначених правових норм, суд апеляційної інстанції зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Вирішуючи спір, в цій частині заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача доведена.

Проте колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками, оскільки позивачем не було доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між предметом спору та заподіянням йому моральної шкоди.

Позивачем наведені аргументи у позові заподіяння моральної шкоди, які позивач фактично пов`язує із допущенням відповідачем протиправної бездіяльності, що виразилася у не нарахуванні та невиплаті грошової допомоги у повному обсязі, та призвела до необхідності звернення позивача з цим позовом до суду за захистом порушеного права.

Натомість, сам по собі факт не нарахування та невиплати відповідачем грошової допомоги у повному обсязі, що було встановлено судом першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, не може свідчити про заподіяння особі моральної шкоди. Такі обставини можуть лише вказувати на заподіяння особі матеріальної шкоди у вигляді недоотриманих сум допомоги.

Таким чином сам лише факт порушення прав позивача у спірному випадку не може слугувати виключною та достатньою підставою для стягнення моральної шкоди.

Суд зауважує, що необхідною умовою виникнення відповідальності у вигляді обов`язку відшкодувати заподіяну немайнову шкоду є не лише встановлена неправомірність дій або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду, а й наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою, вини особи у заподіянні шкоди.

Однак, позивач під час розгляду справи не навів переконливих доводів з належним їх обґрунтуванням і підтвердженням, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача йому було заподіяно моральні чи фізичні страждання або втрати немайнового характеру.

Крім цього, не надано позивачем жодних доказів і на обґрунтування розміру моральної шкоди, який заявлено до відшкодування, хоча вказані обставини підлягають доказуванню, як і сам факт заподіяння моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, а позицію суду першої інстанції про часткове задоволення позову щодо стягнення моральної шкоди визнає помилковою.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині оскарження та ухвалення нового рішення в цій частині.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області - задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року у справі №340/6073/21 - скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 500 грн та в цій частині прийняти нове судове рішення яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року у справі №340/6073/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак