Справа № 595/1668/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 595/1668/21 пров. № А/857/3215/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гудима Л. Я.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2021 року (прийняте у м. Бучачі суддею Содоморою Р.О.) в адміністративній справі № 595/1668/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Бучацького районного суду Тернопільської області із вказаним позовом та просив скасувати постанову серії БАВ № 579081 від 25.10.2021 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.ч. 5, 6 ст.121 та ч.ч. 4, 1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Позовні вимоги обґрунтовував, зокрема, тим, що 25.10.2021 він, транспортним засобом Honda Dio не керував, жодних правил дорожнього руху не порушував. Він о 21 год. 00 хв. вийшов з каністрою дизельного палива з помешкання свого товариша, де протягом дня ремонтували його автомобіль в смт. Золотий Потік Чортківського району, підійшов до мопеда, що належить його товаришу та сів на вказаний мопед, де чекав на нього. Товариш мав відвезти його в сусіднє село до батька на цьому мопеді. Однак, в цей час під`їхали працівники поліції та безпідставно притягнули його до адміністративної відповідальності. Жодних дій, що вказані у постанові він не вчиняв. Зазначає, що жодних правил дорожнього руху не порушував.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано наведені ним доводи, що транспортним засобом він не керував, відповідно ПДР він не порушував. Зазначає, що відеозаписи, які долучені до матеріалів справи, не можуть вважатися належними доказами у зв`язку з тим, що постанова про адміністративне правопорушення щодо нього не містить посилань на такий технічний засіб, за допомогою якого здійснена фіксація, що нівелює доказове значення наданого працівниками поліції відеозаписів. Також вказує на те, що працівник поліції не мав законних підстав констатувати факт вчинення адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки не мав у розпорядженні рішення суду, яким би він був позбавлений права керування транспортними засобами.

30.03.2022 на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 адвоката Пасічника А.З., у якому він просить провести судове засідання у режимі відеоконференції.

Дослідивши клопотання, керуючись положеннями статті 195 КАС України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 195 КАС України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Як видно із клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Пасічника А. З., воно датовано 30.03.2022 і надійшло на адресу апеляційного суду та зареєстровано 30.03.2022.

При цьому, будь-яких доказів скерування цього клопотання іншому учаснику справи до нього не долучено.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції заявником подане з порушенням порядку його скерування, що об`єктивно унеможливлює його задоволення.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до частини п`ятої статті 195 КАС України прийняття рішення щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду. Вказана норма не передбачає обов`язку проведення судового засідання в режимі відеоконференції у разі наявності про це клопотання сторони.

Зважаючи на те, що такий спосіб участі має винятковий характер, повинні насамперед існувати причини, які ускладнюють або роблять неможливим особисту участь сторони в судовому засіданні.

У клопотанні відповідача про проведення судового засідання у цій справі у режимі відеоконференції не наведено таких обставин, які б свідчили про об`єктивне існування причин, що перешкоджають його участі у судовому засіданні апеляційного суду, та не надано належних доказів на підтвердження обґрунтованості заявленого клопотання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Пасічника А. З. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції необхідно відмовити.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії БАВ № 579081 від 25.10.2021 , винесеної Поліцейським СРПП ВП № 2 (м.Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області капралом поліції Дохват Т. І., ОСОБА_1 25.10.2021 о 21 год. 01 хв. керував транспортним засобом Honda Dio в смт. Золотий Потік по вул. Центральній, який не зареєстрований в установленому порядку; без поліса обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; без реєстраційного документу на транспортний засіб, чим порушив п.п.2.1а, 2.1ґ, 2.3 г, 30.1 ПДР України, за що на нього було складено постанову про адміністративне правопорушення за ч.ч.5,6 ст.121 та ч.ч.4,1 ст.126 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з відеозапису, який є в матеріалах справи, видно, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб Honda Dio. Водій вказаного транспортного засобу був без мотошолома. Надалі ОСОБА_1 не пред`явив для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, водій не заперечує факт керування транспортним засобом, зазначає, що керує транспортним засобом без мотошолома. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем було порушено ч.ч. 5,6 ст. 121 та ч.ч. 4,1 ст. 126 КУпАП, через недодержання вимог ПДР.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, не відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи з огляду на таке.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (далі - ПДР).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпункту «г» пункту 9.1 ПДР увімкнення аварійної сигналізації, відноситься до попереджувальних сигналів.

Пунктами 2.1а, 2.1ґ ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка ) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно пункту 2.3г ПДР, водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі.

Відповідно до пункту 30.1 ПДР власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів

Згідно частин п`ятої, шостої статті 121 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає у випадках: порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами; керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 126 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає у випадках: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідно до частини четвертої статті 126 КУпАП суд зазначає таке.

Відповідно до статті 317 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції, зазначеними у пунктах 2-4 частини другої статті 222 цього Кодексу.

Згідно з статтею 317-1 КУпАП, якою доповнено Кодекс згідно із Законом № 1231-IX від 16.02.2021, який набрав чинності 17.03.2021, виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції.

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять даних, що рішення суду про позбавлення позивача права керування транспортним засобом виконувалось посадовими особами органів Національної поліції, як і не містять жодного рішення суду про позбавлення позивача права керування транспортним засобом, зокрема і Бучацького районного суду, на яке у своїй постанові посилається поліцейський.

Тому, суд дійшов висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі частини четвертої статті 126 КУпАП.

Відповідно до частини 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Як зазначалось вище, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч. 5,6 ст. 121 та ч.ч. 4, 1 ст. 126 КУпАП і застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20 400 грн, тобто стягнення накладено в межах санкції, передбаченої частиною четвертою статті 126 КУпАП.

Проте, враховуючи протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі частини четвертої статті 126 КУпАП, суд позбавлений права виокремлення та притягнення позивача до адміністративної відповідальності виключно на підставі ч.ч. 5, 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови з цих підстав.

Щодо належності та допустимості відеодоказів у справі, колегія суддів зазначає таке.

За приписами частин першої, третьої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За змістом викладеного, частина третя статті 283 КУпАП містить імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 607/3394/17.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. За таких обставин, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що доказів вчинення позивачем вказаних правопорушень, які б підтверджували правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем не надано, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови та наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, та невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2021 року в адміністративній справі № 595/1668/21 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії БАВ № 579081 від 25.10.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частинами п`ятою, шостою статті 121 та частинами першою, четвертою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 30 березня 2022 року.