Справа № 160/16854/21
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Бороді І.В.
представника позивача Камлера А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом керівника Новомосковської окружної прокуратури до Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Керівник Новомосковської окружної прокуратури (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (далі - сільська рада, відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області щодо невжиття заходів до виготовлення спеціального паспорта на місце видалення відходів, розташоване в кінці вул. Героя праці ОСОБА_1 , за межами с. Дмухайлівка, території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та зобов`язати Чернеччинську сільську раду Магдалинівського району Дніпропетровської області вжити заходів для оформлення та отримання спеціального паспорта на місце видалення відходів, розташоване в кінці вул. Героя праці ОСОБА_1 , за межами с. Дмухайлівка, на території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області;
- визнати протиправною бездіяльність Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області щодо не виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,5га на території Дмухайлівського старостинського округу Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, на якій розташоване сміттєзвалище твердих побутових відходів та зобов`язати Чернеччинську сільську раду Магдалинівського району Дніпропетровської області вчинити дії та забезпечити виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої в кінці АДРЕСА_1 праці ОСОБА_1 , за межами с. Дмухайлівка Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, орієнтовною площею 0,5 га, з розташованим на ній сміттєзвалищем твердих побутових відходів, винесення в натурі та встановлення (на місцевості) її меж, а також здійснення державної реєстрації прав на неї.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у комунальній власності Чернеччинської територіальної громади перебуває земельна ділянка сміттєзвалища орієнтовною площею 0,5 га в кінці АДРЕСА_1 праці ОСОБА_1 , за межами с. Дмухайлівка на території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. Протягом тривалого часу відповідачем не вчиняються дії щодо виготовлення спеціального паспорта на місце видалення відходів, розташоване на цій земельній ділянці та дії щодо виготовлення правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку, внаслідок чого порушуються вимоги чинного законодавства та інтереси держави.
Ухвалою суду від 22.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі ухвали від 22.11.2021 року, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву та доказів, суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
В підготовчі засідання, призначені на 13.12.2021 року, 12.01.2022 року, 03.02.2022 року відповідач не забезпечив явку свого представника та не надав до суду відзив та докази в обґрунтування своє позиції. Враховуючи ненадання відповідачем відзиву без поважних причин, суд вирішує спір на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
В підготовчому засіданні 03.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 23.02.2022 року.
У зв`язку з відсутністю доказів належного повідомлення відповідача про судове засідання, призначене на 23.02.2022 року, судом відкладено засідання на 23.03.2022 року.
В судовому засіданні 23.02.2022 року представник позивача позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлений належним чином. Неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Виходячи з вимог ст. 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави, у випадках, передбачених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
У відповідності до статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором з інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому тазі прокурор набуває статусу позивача.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
Вирішуючи питання щодо підстав для подання позову прокурором в інтересах держави суд виходить з наступного.
Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №З-рн/99, визначено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

При цьому, в основі інтересів держави, згідно даного рішення, завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. В п. 3 зазначеного судового рішення Суд в загальному, не пов`язуючи вказане поняття з конкретними нормами, які підлягали тлумаченню, вказує, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

У резолютивній частині рішення Конституційного Суду України № 3-рп/99 зазначено, що прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Аналіз вказаної статті Закону дає підстави дійти висновку, що «інтереси держави» (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів).

Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами єдиного цілого - «інтересів держави», про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19 вересня 2019 року у справі № 815/724/15).

В контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №15/201/18 від 08.02.2019 року.

Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою.

Відповідно до статей 13, 16 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, а забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.

Статтею 2 Закону України „Про відходи визначено, що законодавство про відходи складається із законів України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", "Про поводження з радіоактивними відходами", "Про металобрухт", "Про житлово-комунальні послуги", "Про хімічні джерела струму", "Про ветеринарну медицину", "Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції", Кодексу України про надра, цього Закону та інших нормативно - правових актів.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 3 Закону України «Про національну безпеку», державна політика спрямовується в тому числі на забезпечення екологічної безпеки.

Законом не надано право звертатись до суду на захист інтересів держави у спірних правовідносинах жодному іншому суб`єкту владних повноважень.

У зв`язку із зазначеним представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором без зазначення позивача, оскільки орган, уповноважений зобов`язати відповідача оформити належним чином право користування нерухомим майном територіальної громади села Дмухайлівка Магадлинівського району Дніпропетровської області відсутній.

Звернення прокурора до суду спрямоване на дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права та законності, а також задоволення суспільної потреби у дотриманні вимог чинного законодавства під час користування майном територіальної громади.

З матеріалів справи вбачається, що Новомосковською окружною прокуратурою під час вивчення стану дотримання вимог Земельного кодексу України в частині законності використання земель на території Новомосковського району, встановлено, що в результаті бездіяльності Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району сміттєзвалище, розташоване в с. Дмухайлівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, протягом тривалого часу залишається не паспортизованим. Земельна ділянка, площею 0,5 га, на якій розміщено місце видалення відходів, перебуває в комунальній власності, на даний час не сформована, кадастровий номер не присвоєно.

Рішенням Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області № 68-6/V від 12.01.2007 надано дозвіл на відведення земельної ділянки для складування побутових відходів на території сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 , за господарством жителя с. Дмухайлівка ОСОБА_2 , площею 0,50 га. Разом з тим, органом місцевого самоврядування документи, що посвідчують право користування або володіння земельною ділянкою під сміттєзвалищем, до цього часу, належним чином не оформлено, спеціальний паспорт на місце зберігання відходів не складено.

Згідно з актом обстеження Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району від 31.08.2021, звалище твердих побутових відходів в кінці вул. Героя праці ОСОБА_1 , за межами с. Дмухайлівка, має орієнтовні розміри 80м * 40м та представляє собою котлован, що утворився в результаті видобутку глини і колишній глиняний кар`єр.

Зокрема обстеженням встановлено, що на території сміттєзвалища не встановлено тимчасові сітчасті переносні елементи, відходи складуються і захоронюються на умовно виділеній ділянці звалища безсистемно, без використання карт, відсутні вказівні та попереджувальні знаки. Пошарова ізоляція ґрунтом не здійснюється. При експлуатації сміттєзвалища не здійснюється моніторинг його впливу на довкілля.

При цьому, згідно Інформації Міністерства розвитку громад та територій України щодо полігонів/звалищ побутових відходів в Дніпропетровській області, яка розміщена у відкритому доступі сміттєзвалище в кінці АДРЕСА_1 праці ОСОБА_1 , за межами с. Дмухайлівка розташоване на земельній ділянці площею 2 га, та потребує паспортизації.

Місце видалення відходів, розташоване в кінці АДРЕСА_1 праці ОСОБА_1 , за межами с. Дмухайлівка, експлуатується за відсутності паспорта місця видалення відходів, екологічних та санітарно-гігієнічних досліджень.

При цьому, до основних напрямів державної політики при реалізації її принципів у сфері поводження з відходами належить обов`язковий облік відходів на основі їх класифікації та паспортизації.

Проте, органом місцевого самоврядування заходи спрямовані на проведення паспортизації сміттєзвалища, розташованого в кінці вул. Героя праці ОСОБА_1 , за межами с. Дмухайлівка, до цього часу не вжиті, землевпорядну документацію на земельну ділянку, на якій розташоване вказане місце видалення твердих побутових відходів на даний час не виготовлено, речові права на них не зареєстровані.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відходи», відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; небезпечні відходи - відходи, що мають такі фізичні, хімічні, біологічні чи інші небезпечні властивості, які створюють або можуть створити значну небезпеку для навколишнього природного середовища і здоров`я людини та які потребують спеціальних методів і засобів поводження з ними; виробник відходів - фізична або юридична особа, діяльність якої призводить до утворення відходів; поводження з відходами - дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронення, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцями видалення; збирання відходів - діяльність, пов`язана з вилученням, накопиченням і розміщенням відходів у спеціально відведених місцях чи об`єктах, включаючи сортування відходів з метою подальшої утилізації чи видалення; зберігання відходів - тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об`єктах (до їх утилізації чи видалення); об`єкти поводження з відходами - місця чи об`єкти, що використовуються для збирання, зберігання, сортування, оброблення, перероблення, утилізації, видалення, знешкодження та захоронення відходів; відведені місця чи об`єкти - місця чи об`єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами; розміщення відходів - зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об`єктах; власник відходів - фізична або юридична особа, яка відповідно до закону володіє, користується і розпоряджається відходами.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про відходи» суб`єктами права власності на відходи є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи та організації усіх форм власності, територіальні громади, Автономна Республіка Крим і держава.

Територіальні громади є власниками відходів, що утворюються на об`єктах комунальної власності чи знаходяться на їх території і не мають власника або власник яких невідомий (безхазяйні відходи).

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про відходи» до компетенції органів місцевого самоврядування належить вирішення питань щодо розміщення на своїй території об`єктів поводження з відходами.

Органи місцевого самоврядування приймають рішення про відвід земельних ділянок для розміщення відходів і будівництва об`єктів поводження з відходами.

Відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про відходи» на кожне місце чи об`єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт. Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства.

За правилами ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об`єктів, у тому числі місць чи об`єктів для розміщення відходів, сфера екологічного впливу діяльності яких згідно з діючими нормативами включає відповідну територію.

Стаття 30 вказаного Закону зазначає, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо вирішення питань поводження з побутовими відходами.

Стаття 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вказує, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад залежать делеговані повноваження з визначення території для розміщення відходів відповідно до законодавства.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати ї вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 26 цього ж Закону встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Земельним кодексом України (стаття 12) установлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, крім іншого, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Земельна ділянка як об`єкт цивільних прав передбачає її формування з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ст. 79-1 ЗК України).

Одним зі способів формування земельних ділянок є відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про землеустрій» до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать:

а) організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності;

б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою;

в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності;

г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм;

ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Землеустрій проводиться в обов`язковому порядку (ст. 20 Закону України «Про землеустрій» на землях усіх категорій незалежно від форми власності, зокрема, в разі: встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою;

Статтею 22 Закону України «Про землеустрій» визначено, що землеустрій здійснюється на підставі:

а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою;

б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою;

в) судових рішень.

Види документації із землеустрою, згідно із Законом України «Про землеустрій» (ст. 25), крім інших, є:

ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок;

і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, згідно зі ст. 50 цього Закону, розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом.

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

Замовниками документації із землеустрою, відповідно до ст. 26 Закону України «Про землеустрій»,можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.

Статтями 125 та 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За визначенням ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом знесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідачем не забезпечено виконання вимог чинного законодавства в частині виготовлення документації із землеустрою щодо виведення земельної ділянки на території Чернеччинської сільської ради по вул. Героя праці О.Т. Мухи в с. Дмухайлівка (площею 0,5 га) Магдалинівського району Дніпропетровської області, з розташованим на ній сміттєзвалищем твердих побутових відходів, винесення в натурі та встановлення (на місцевості) його меж, а також державної реєстрації прав на нього.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про відходи» фінансування заходів у сфері поводження з відходами здійснюється за рахунок коштів виробників відходів та їх власників. Для фінансування цих заходів можуть залучатися кошти місцевих бюджетів, фондів охорони навколишнього природного середовища, добровільні внески підприємств, установ, організацій, громадян та ж об`єднань, а також кошти Державного бюджету України, передбачені на проведення заходів.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами нормування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є. зокрема, 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Крім того, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків.

Кошти місцевих, Автономної Республіки Крим і Державного фондів охорони навколишнього природного середовища можуть використовуватися тільки для фінансового забезпечення здійснення природоохоронних заходів, включаючи заходи для зниження забруднення навколишнього природного середовища та дотримання екологічних нормативів і нормативів екологічної безпеки, для зниження впливу забруднення навколишнього природного середовища на здоров`я населення.

Частиною 2 ст. 33 Закону України «Про відходи» встановлено, що на кожне місце чи об`єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об`єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об`єктів.

Видалення відходів здійснюється до встановлених законодавством вимог екологічної безпеки з обов`язковим забезпеченням можливості утилізації чи захоронення залишкових продуктів за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Зберігання та видалення відходів здійснюється в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з урахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, в якому визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відходів відповідно до встановлених умов їх зберігання.

Відповідно до ст. 26 закону України «Про відходи» в державному обліку та паспортизації підлягають в обов`язковому порядку всі відходи, що утворюються на території України і на які поширюється дія цього Закону. Державний облік та паспортизація відходів здійснюється у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Система і форми звітності, порядок надання і використання відповідної інформації про відходи, а також порядок перегляду їх номенклатури розробляються на основі державного класифікатора відходів і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері статистики, за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища та інших заінтересованих центральних органів виконавчої влади.

Відповідно до п. 9 Порядку ведення державного обліку та паспортизації відходів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.1999 №2034 паспортизація відходів передбачає складення і ведення паспортів відходів, паспортів місць видалення відходів, реєстрованих карт об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів відповідно до державного класифікатора ДК 005-96 «Класифікатор відходів» та номенклатури відходів. Форми паспортів відходів та інструкції щодо їх ведення розробляються Мінекоенерго за участю інших заінтересованих центральних органів виконавчої влади і затверджуються ним за погодженням з МОЗ.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про відходи» на кожне місце чи об`єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об`єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об`єктів.

Частиною 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно - правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

До виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься, у тому числі, вирішення питань у сфері поводження з небезпечними відходами відповідно до законодавства (п. 54 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Рішенням голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації № р-12/0/3-18 від 17.01.2018 «Про затвердження висновку щодо відповідності проектів рішень про добровільне об`єднання територіальних громад» затверджено висновок Дніпропетровської обласної державної адміністрації стосовно відповідності вимогам Конституції України та законів України проектів рішень зокрема Дмухайлівської та Чернеччинської сільських рад Магдалинівського району щодо об`єднання сіл Дмухайлівської сільської ради та Чернеччинської сільської тали у Чернеччинську територіальну громаду з центром у селі Чернеччина.

Рішенням 1 сесії VII скликання Чернеччинської сільської ради № 12-1/VII від 14.01.2020 «Про початок реорганізації Гупалівської, Дмухайлівської, Заплавської сільських рад шляхом приєднання до Чернеччинської сільської територіальної громади» Дмухайлівську сільську раду реорганізовано шляхом приєднання до Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Частиною 3 ст. 8-3 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» визначено, що об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади, з дня припинення повноважень сільською, селищною радою територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади.

Відповідні юридичні особи - сільська, селищна, міська рада, її виконавчий комітет об`єднаної територіальної громади є правонаступниками прав та обов`язків відповідних юридичних осіб - сільської, селищної ради, її виконавчого комітету територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади, з дня припинення повноважень сільською, селищною радою територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади.

Відтак, Чернеччинська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області є правонаступником Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

З огляду на наведене, Дмухайлівська сільська рада Магдалинівського району, а на теперішній час - Чернеччинська сільська рада Магдалинівського району, будучи наділеною повноваженнями щодо виготовлення спеціальних паспортів місць видалення відходів, всупереч вимогам чинного законодавства, з 2007 року жодних заходів спрямованих на раціональне поводження з відходами, зокрема, щодо виготовлення паспорту місця видалення відходів в с. Дмухайлівка, до цього часу не вчинила.

Також, в порушення вищевказаних норм земельного законодавства на земельну ділянку на території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району площею 0,5 га, на якій розміщено сміттєзвалище твердих побутових відходів, відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку.

Таким чином, відсутність розпорядчих документів на сміттєзвалище, розташоване на території Чернеччинської територіальної громади, а також правовстановлюючих документів на земельну ділянку під ним, створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою та ризики для нормального функціонування місця видалення виходів, що може призвести до негативних наслідків.

Відповідно ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ватянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Частиною 2 ст. 83 Земельного кодексу України передбачено, що у комунальній власності зокрема перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-IX з 27 травня 2021 року набрав чинності пункт 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, згідно з яким передано сільським, селищним, міським радам, повноваження з розпорядження всіма землями державної власності, розташованими за межами населених пунктів у межах відповідних територіальних громад, крім земель, які залишаються у державній власності.

Вказана земельна ділянка належить до земель комунальної форми власності, використовується під сміттєзвалище твердих побутових, а тому її використання повинне здійснюватися у суворій відповідності з вимогами чинного земельного законодавства, із дотриманням певних обмежень щодо використання земель комунальної форми власності на яких розташовані сміттєзвалища.

В даному випадку використання вказаної земельної ділянки комунальної норми власності здійснюється із порушенням вимог чинного законодавства: шляхом користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та без державної реєстрації відповідного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач у спірних правовідносинах не вчиняє дій у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, внаслідок чого має місце протиправна бездіяльність.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Новомосковської окружної прокуратури (адреса: вул. Гетьманська, 5, м. Новомосковськ, 51200; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України:02909938) до Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (адреса: вул. Савченко Романа, 40А, с. Гупалівка, Магдалинівський район Дніпропетровська область, 51111; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 20241361) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області щодо невжиття заходів до виготовлення спеціального паспорта на місце видалення відходів, розташоване в кінці вул. Героя праці ОСОБА_1 , за межами с. Дмухайлівка на території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Зобов`язати Чернеччинську сільську раду Магдалинівського району Дніпропетровської області вжити заходів для оформлення та отримання спеціального паспорта на місце видалення відходів, розташоване в кінці вул. Героя праці ОСОБА_1 , за межами с. Дмухайлівка, на території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Визнати протиправною бездіяльність Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області щодо не виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,5 га на території Дмухайлівського старостинського округу Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, на якій розташоване сміттєзвалище твердих побутових відходів.

Зобов`язати Чернеччинську сільську раду Магдалинівського району Дніпропетровської області вчинити дії та забезпечити виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої в кінці АДРЕСА_1 праці ОСОБА_1 , за межами с. Дмухайлівка Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, орієнтовною площею 0,5 га, з розташованим на ній сміттєзвалищем твердих побутових відходів, винесення в натурі та встановлення (на місцевості) її меж, а також здійснення державної реєстрації прав на неї.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 04 квітня 2022 року.

Суддя М.В. Бондар