Справа № 380/21181/21
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - відповідач), у якій просить зобов`язати відповідача зарахувати сплачені позивачем суми єдиного соціального внеску за їх цільовим призначенням такого платежу, визначених у зазначених платіжних документах, а відмову, чи бездіяльність відповідача у такому зарахуванні від 22.10.2021 визнати незаконною.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.09.2021 звернувся до відповідача із заявою про зарахування платежів за правильними реквізитами ДПС як сплату єдиного соціального внеску, віднесеного відповідачем за обліком як сплату єдиного податку. Листом від 22.10.2021 відповідач, на думку позивача, протиправно відмовив йому у такому зарахуванню, вказавши, що таке зарахування не передбачено чинним законодавством, оскільки сплачені позивачем суми зараховано у сплату єдиного податку. Позивач стверджує, що оскільки ним чітко зазначено спрямованість платежу як єдиного внеску, однак зроблено помилку у номері рахунку, відповідача зобов`язаний здійснити зарахування сплачених сум. Вважає, що такі дії позбавляють позивача на зарахування страхового стажу в солідарній системі пенсійного страхування, відтак звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 29.11.2021 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 13.12.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 16043 від 21.02.2022), у якому проти позову заперечив. В обґрунтування вказав, що позивач перебуває на обліку в контролюючому органі з 02.09.2010, з 31.08.2010 зареєстрований в реєстрі платників ЄСВ. Зазначив, що платники податку, які не мають банківського рахунку або не використовують єдиний рахунок, сплачуються внесок шляхом внесення готівкових розрахунків через банки чи відділення зв`язку. Також повідомив, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Стверджує, що кошти, які надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до Закону № 2464, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Просив у задоволенні позову відмовити.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 17.02.2022 № 15185), у якій наголосив, що відповідач зобов`язаний спрямувати сплачені позивачем кошти в погашення боргу щодо сплати ЄСВ.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.

Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в контролюючому органі з 02.09.2010; з 31.08.2010 зареєстрований в реєстрі платників ЄСВ.

З квитанції № ПН 692318 від 03.12.2018 судом встановлено, що позивачем сплачено на рахунок Казначейства України 4914,36 грн з призначенням платежу: « 101;; єдиний внесок ІІ півріччя 2018 року Т. С. 20.02.2019 від ОСОБА_1 ».

Судом з платіжного доручення № від 25.02.2019 встановлено, що позивач сплатив на рахунок Управління казначейської служби України у Франківському районі м. Львова 11016,72 грн з призначенням платежу: « 101;; єдиний внесок за 2019 рік. Термін сплати 20.02.2020».

Як стверджує позивач, під час розгляду адміністративної справи № 380/9032/21, він дізнався про те, що сплачені згідно з квитанцією № ПН 692318 від 03.12.2018 та платіжним дорученням № від 25.02.2019 сплачені ним суми єдиного внеску не зараховані відповідачем.

З огляду на вказані обставини ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 28.09.2021 у якій вказав, що ним сплачено єдиний внесок в сумі 4914,36 грн за ІІ півріччя 2018 року та в сумі 11016,72 грн за 2019 рік на банківський рахунок № НОМЕР_1 . Враховуючи зазначене, просив зарахувати вказані платежі за правильними реквізитами ДПС як сплату єдиного внеску.

Відповідач листом № 30360/6/13-01-24-07 від 22.10.2021 відмовив позивачу в задоволенні його заяви та вказав, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Повідомив, що кошти, які надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до Закону № 2464, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позивач не погодився із такою бездіяльністю відповідача щодо не зарахування сплачених позивачем в рахунок сплати єдиного внеску, відтак звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ)

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі враховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною 7 статті 9 Закону № 2464-VІ встановлено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VІ, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, врахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VІ передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Згідно з п. 11 ст. 9 Закону № 2464-VІ, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно із законом.

Відповідно до п. 11 статті 25 Закону № 2464-VІ орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за неперерахування або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Бюджетним кодексом України від 8 липня 2010 року № 2456-VI визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства.

Статтею 45 Бюджетного кодексу України визначено, що податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з Положенням про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 12.02.2016 № 54 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.03.2016 за № 330/28460) (далі - Положення), у відповідності до пункту 1 розділу II якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) ДФС та її територіальні органи відкривають в органах Казначейства небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування» (далі - рахунок 3719) для зарахування та розподілу страхових коштів.

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону № 2464-VI для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

За змістом пунктів 1-3 розділу III Положення страхові кошти, що сплачуються страхувальниками, зараховуються на рахунки 3719, відкриті на ім`я територіальних органів ДФС в управліннях (відділеннях) Казначейства й на кінець операційного дня перераховуються Головними управліннями Казначейства на відповідні рахунки 3719 головних управлінь ДФС з подальшим перерахуванням на відповідні рахунки 3719, відкриті на ім`я ДФС в Казначействі.

Страхові кошти, акумульовані на рахунках 3719 ДФС, об 11 год. 00 хв. наступного операційного дня розподіляються автоматично за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до визначених Законом пропорцій (у відсотках) та перераховуються за призначенням - на рахунки, відкриті в Казначействі за балансовим рахунком 3717 «Рахунки державних позабюджетних фондів» на ім`я фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування.

Як визначено п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464-VI, днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Крім цього п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Як слідує з матеріалів справи позивачем сплачено єдиний соціальний внесок за ІІ півріччя 2018 року на бюджетний рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується копією квитанції № ПН 692318 від 03.12.2018 на суму 4914,36 грн та копію платіжного доручення № від 25.02.2019 на суму 11016,72 грн. Вказані суми єдиного внеску були сплачені вчасно і в повному обсязі.

Після допущеної позивачем помилки, він звернувся до ГУ ДПС у Львівській області із заявою від 28.09.2021, в яких просив помилково сплачені кошти відповідно до квитанції № ПН 692318 від 03.12.2018 та платіжного доручення № від 25.02.2019 зарахувати як сплату єдиного внеску за правильними реквізитами.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що допущена ОСОБА_1 помилка не свідчить про несплату необхідної суми єдиного соціального внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки страхові кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на відповідні рахунки 3719, відкриті на ім`я ДФС в казначействі. До того ж, згодом така помилка самостійно виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.

Таким чином, суд вважає, що допущення помилки під час перерахування платником суми грошового зобов`язання з єдиного соціального внеску у строк, встановлений Законом № 2464-VI, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може слугувати підставою для притягнення платника та його посадових осіб до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску.

Аналогічна правова позиція наведена Верховних Судом у постановах від 24.10.2018 у справі №760/6097/16-а (2а/760/590/16) та від 14.11.2018 у справі №805/3665/16-а.

З аналізу встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування сплачених позивачем сум єдиного соціального внеску відповідно до квитанції № ПН 692318 від 03.12.2018 та платіжного доручення № від 25.02.2019 як сплату єдиного внеску за ІІ півріччя 2018 року та за 2019 рік відповідно та зобов`язання відповідача зарахувати сплачені позивачем суми єдиного соціального внеску відповідно до квитанції № ПН 692318 від 03.12.2018 та платіжного доручення № від 25.02.2019 як сплату єдиного внеску за ІІ півріччя 2018 року та за 2019 рік відповідно.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Ураховуючи викладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути 908,00 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79003 м. Львів вул. Стрийська 35; код за ЄДРПОУ ВП 43968090) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Львівській області щодо не зарахування сплачених ОСОБА_1 сум єдиного соціального внеску відповідно до квитанції № ПН 692318 від 03.12.2018 та платіжного доручення № від 25.02.2019 як сплату єдиного внеску за ІІ півріччя 2018 року та за 2019 рік відповідно.

3. Зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області зарахувати сплачені ОСОБА_1 суми єдиного соціального внеску відповідно до квитанції № ПН 692318 від 03.12.2018 та платіжного доручення № від 25.02.2019 як сплату єдиного внеску за ІІ півріччя 2018 року та за 2019 рік відповідно.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.П. Качур