Справа № 280/5402/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2022 року м. Дніпросправа № 280/5402/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року (головуючий суддя Татаринов Д.В.)

у справі №280/5402/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-13650-13 від 09 червня 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є самозайнятою особою, водночас у 2017 році був офіційно працевлаштований у ТОВ «Регіональна газова компанія», а з 01 грудня 2017 року по 15 червня 2018 року працював в Адвокатському об`єднанні «Гарант груп». Позивач вказує також, що у спірний період будь-якого доходу від самостійної адвокатської діяльності не отримував, звітності не подавав, відносно нього контролюючим органом перевірка не проводилась, 26.08.2020 позивач звернувся до Олександрівського управління у м. Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області з письмовою заявою про списання несплаченої суми недоїмки з ЄСВ за період 2018-2020 на підставі п. 9.15 розділу VІІІ Прикінцеві положення Закону №2464. З огляду на зазначене позивач вважає вимогу №Ф-13650-13 від 09 червня 2021 року про сплату боргу (недоїмки) незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-13650-13 від 09 червня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості в розмірі 7730,36 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у спірний період лише з січня 2017 року по червень 2018 року включно був учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник, та як вже встановлено судом, роботодавцем сплачувався внесок з його заробітної плати. Враховуючи вищенаведене вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-13650-13 від 09 червня 2021 року, щодо стягнення з позивача заборгованості розміром 33256,74 грн. є протиправною та підлягає скасуванню в частині суми 7730,36 грн. за період з січня 2017 року по червень 2018 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач, зокрема, зазначає про те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином обставини попереднього звернення ОСОБА_1 із позовом до контролюючого органу у справі №280/3164/19 про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-22531-49 від 12.06.2019 та звернення ОСОБА_1 із заявою до Олександрівського управління у м. Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області про списання несплаченої суми недоїмки з ЄСВ за період 2018-2020 років. Крім того, позивач вказав про неможливість, на його думку, формування відповідачем вимоги про сплату ЄВ на підставі даних інформаційних систем податкового органу без проведення перевірки останнього.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін з огляду на те, що з липня 2018 року по 2020 рік позивачем єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування не сплачувався як самозайнятою особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, при цьому позивач також не був найманим працівником.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 04 квітня 2012 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю року №4286.

01 вересня 2017 року ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) взято на облік платників єдиного внеску як особу, що здійснює незалежну професійну діяльність на підставі його заяви форми №5-ОПП та № 1-ЄСВ, код КВЕД 69.10, діяльність у сфері права.

12.06.2019 ГУ ДФС у Запорізькій області винесена податкова вимога № Ф-22531-49 про необхідність сплати ОСОБА_1 15 398,90 грн. заборгованості з єдиного внеску, а саме:

- у 2018 році - нарахування по строку 19.04.2018 - 2457,18 грн. - за І кв. 2018 року, 02.05.2018 - 2816,00грн. - за 4 міс. 2017 року, у 19.07.2018-2457,18 грн. - за ІІ кв. 2018 року - 19.10.2018-2457,18 грн. - за ІІІ кв. 2018 року;

- у 2019 році - нарахування по строку 21.01.2019 - 2457,18 грн. - за ІV кв. 2018 року, 19.04.2019 - 2754,18 грн. - за І квартал 2019 року.

Не погодившись із вказаною вимогою ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі №280/3164/19 позов заяву ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Запорізької області №Ф-22531-49 від 12.06.2019 про сплату боргу (недоїмки).

У справі №280/3164/19 судом встановлено, що у період з грудня 2017 року по червень 2018 року ОСОБА_1 був найманим працівником в Адвокатському об`єднанні «ГАРАНТ ГРУП», що підтверджується довідкою вих. № 224/07-19 від 24.07.2019. А також, згідно довідки від 23.07.2019 № вих.23/07-19 у період з січня 2017 року по листопад 2017 року ОСОБА_1 працював у Регіональній газовій компанії на посаді начальника відділу претензійно-позовної роботи з 04.01.2016 по 30.11.2017. У ці періоди роботодавці сплачували за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі №280/3164/19 набрало законної сили 13.08.2020.

09 червня 2021 року Головним управління ДПС у Запорізькій області винесена податкова вимога №Ф-13650-13 про необхідність сплати позивачем 33256,74 грн. заборгованості з єдиного внеску, а саме:

- у 2018 році - нарахування по строку 19 квітня 2018 року - 2457,18 грн. - за І квартал 2018 року, 02 травня 2018 року - 2816,00 грн. - за 4 міс. 2017 року, у 19 липня 2018 року - 2457,18 грн. - за ІІ квартал 2018 року - 19 жовтня 2018 року - 2457,18 грн. - за ІІІ квартал 2018 року, 21 січня 2019 року - 2457,18 грн. - за ІV квартал 2018 року;

- у 2019 році - нарахування по строку 19 квітня 2019 року - 2754,18 грн. - за І квартал 2019 року, 19 липня 2019 року - 2457,18 грн. - за ІІ квартал 2019 року, 21 жовтня 2019 року - 2457,18 грн. - за ІІІ квартал 2019 року, 20 січня 2020 року - 2457,18 грн. - за IV квартал 2019;

- у 2020 році - нарахування по строку 21 квітня 2020 року - 2078,12 грн. - за І квартал 2020 року; 20 липня 2020 року1039,06 грн. - за ІІ квартал 2020 року, 19 жовтня 2020 року - 3178,12 грн. - за ІІІ квартал 2020 року; 19 січня 2021 року - 3300,00 грн. - за IV квартал 2020 року.

Правомірність податкової вимоги відповідача №Ф-13650-13 від 09 червня 2021 року є предметом судового розгляду у даній справі.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, з огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

В силу ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту.

Статтею 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Статтею 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Таким чином, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування.

Отже, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу наведеного випливає те, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Таким чином, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 року по справі № 160/3114/19 (провадження № К/9901/25439/19).

Як свідчать матеріали справи, підставою для винесення відповідачем спірної податкової вимоги став висновок податкового органу про наявність у відповідача заборгованості внаслідок несплати єдиного внеску за 2018, 2019 та 2020 роки, а саме:

- у 2018 році - нарахування по строку 19 квітня 2018 року - 2457,18 грн. - за І квартал 2018 року, 02 травня 2018 року - 2816,00 грн. - за 4 міс. 2017 року, у 19 липня 2018 року - 2457,18 грн. - за ІІ квартал 2018 року - 19 жовтня 2018 року - 2457,18 грн. - за ІІІ квартал 2018 року, 21 січня 2019 року - 2457,18 грн. - за ІV квартал 2018 року;

- у 2019 році - нарахування по строку 19 квітня 2019 року - 2754,18 грн. - за І квартал 2019 року, 19 липня 2019 року - 2457,18 грн. - за ІІ квартал 2019 року, 21 жовтня 2019 року - 2457,18 грн. - за ІІІ квартал 2019 року, 20 січня 2020 року - 2457,18 грн. - за IV квартал 2019;

- у 2020 році - нарахування по строку 21 квітня 2020 року - 2078,12 грн. - за І квартал 2020 року; 20 липня 2020 року1039,06 грн. - за ІІ квартал 2020 року, 19 жовтня 2020 року - 3178,12 грн. - за ІІІ квартал 2020 року; 19 січня 2021 року - 3300,00 грн. - за IV квартал 2020 року.

Натомість, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі №280/3164/19, яке набрало законної сили 13.08.2020, встановлено, що у період з грудня 2017 року по червень 2018 року ОСОБА_1 був найманим працівником в Адвокатському об`єднанні «ГАРАНТ ГРУП», що підтверджується довідкою вих. № 224/07-19 від 24.07.2019. А також, згідно довідки від 23.07.2019 № вих.23/07-19 у період з січня 2017 року по листопад 2017 року ОСОБА_1 працював у Регіональній газовій компанії на посаді начальника відділу претензійно-позовної роботи з 04.01.2016 по 30.11.2017. У ці періоди роботодавці сплачували за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з огляду на встановлені судовим рішенням у справі №280/3164/19 обставини, нарахування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску у період з січня 2017 року по червень 2018 року включно, суд першої інстанції у даній справі дійшов правильного висновку про те, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску як самозайнятою особою в період, за якому він був офіційно працевлаштований.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у справі №280/3164/19 судом не було встановлено факту неправомірного нарахування позивачу сум єдиного внеску за період з ІІІ кварталу 2018 року по І квартал 2019 року, оскільки суд першої інстанції скасовуючи податкову вимогу №Ф-22531-49 від 12.06.2019 про сплату боргу (недоїмки) в частині сум нарахованих за вказаний період виходив з порушення контролюючим органом процедури винесення вимоги, а не з помилковості нарахування зобов`язань з єдиного внеску за такий період.

Вказане свідчить про безпідставність посилань позивача на рішення суду у справі №280/3164/19 як на підставу для повного скасування спірної вимоги у даній справі.

Стосовно доводів позивача про неможливість формування відповідачем вимоги про сплату єдиного внеску на підставі даних інформаційних систем податкового органу без проведення перевірки позивача, суд зазначає наступне.

Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

- якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

За вимогами пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Такий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 11.09.2018 у справі №826/11623/16.

Таким чином, з урахуванням приписів Інструкції № 449 формування вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску може відбуватись на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску без проведення відповідної перевірки суб`єкта господарювання.

Щодо посилань позивача на заяву подану ним до Олександрівського управління у м. Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області про списання несплаченої суми недоїмки з ЄСВ за період 2018-2020 на підставі п. 9.15 розділу VІІІ Прикінцеві положення Закону №2464, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до п. 9.15 розділу VІІІ Прикінцеві положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року:

а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше;

б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску (особою) зазначених документів (якщо відповідні документи не були подані раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що:

1) платник податків отримав дохід (прибуток) від здійснення підприємницької та/або незалежної професійної діяльності протягом періоду з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року;

2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником (особою) або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

Податковий орган протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про списання недоїмки з єдиного внеску, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми, надає територіальним підрозділам державної виконавчої служби інформацію про такі списані суми недоїмки з єдиного внеску в розрізі платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З дня винесення податковим органом рішення про списання недоїмки з єдиного внеску, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, на підставі наданої податковим органом інформації підлягають закінченню відкриті державною виконавчою службою виконавчі провадження та припиняються заходи примусового виконання рішень щодо стягнення таких сум з платників єдиного внеску, яким здійснюється списання сум недоїмки, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, відповідно до цього пункту в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Із аналізу вищевикладеного слідує те, що у разі прийняття контролюючим органом рішення про списання недоїмки з єдиного внеску примусове стягнення такої недоїмки не розпочинається, а розпочате закінчується, у тому числі припиняються відкриті державною виконавчою службою виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо стягнення таких сум з платників єдиного внеску.

Таким чином, сам по собі факт направлення позивачем до контролюючого органу заяви про списання несплаченої суми недоїмки з ЄСВ за період 2018-2020 не свідчить про протиправність оскаржуваної податкової вимоги, з огляду на відсутність рішення контролюючого органу за результатами розгляду такої заяви.

При цьому, у даній справі позивач не оскаржує дії або бездіяльність відповідача щодо розгляду його заяви про списання несплаченої суми недоїмки з ЄСВ за період 2018-2020, тому посилання позивача на подання зазначеної заяви не спростовує висновків суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваної вимоги відповідача від 09.06.2021 №Ф-13650-13 про необхідність сплати позивачем заборгованості з єдиного внеску в частині суми 25526,38 грн.

За даних обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року у справі №280/5402/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко