Справа № 380/18957/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач-2), в якому із урахуванням адміністративного позову від 17 січня 2022 року, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23 вересня 2021 року № 66 щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до загального та спеціального (пільгового) стажу за списком № 1 періоду роботи з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до загального та спеціального (пільгового) стажу за Списком № 1 періоду роботи з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року на відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» та призначити пільгову пенсію за віком згідно з статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням вказаного періоду загального та спеціального (пільгового) стажу з 16 вересня 2021 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до записів у трудовій книжці він у період з 15 грудня 2010 року по 04 жовтня 2021 року працював повний робочий день під землею у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» на підземних гірничих роботах в шахті за професією: гірник підземний, електрослюсар підземний. Вказана робота з повним робочим днем під землею належить до робіт з особливо шкідливими та важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановами Кабінету Міністрів України № 36 від 16 січня 2003 року та № 461 від 24 червня 2016 року. Тож, досягнувши віку 50 років, маючи страховий стаж 32 роки 04 місяці 12 днів, з яких стаж роботи за списком № 1 більше 10 років, позивач 16 вересня 2021 року звернувся до Сокальського відділу обслуговування громадян (сервісний центр № 19) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою та необхідними документами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23 вересня 2021 року № 66, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 з тих підстав, що йому не зараховано до пільгового та загального стажу період роботи у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків за цей період. Зазначене рішення відповідача-1 позивач уважає протиправним та таким, що його належить скасувати, оскільки обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства зі сплати страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу при призначенні пенсії періодів його роботи. Таким чином, на думку позивача, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування періодів його роботи у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» через несплату страхувальником страхових внесків до Пенсійного фонду України. Тому за умови підтвердження пільгового стажу він як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист збоку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав. Позивач стверджує, що з урахуванням періоду з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року його спеціальний (пільговий) стаж складає більше 10 років, що при дотриманні інших умов є достатнім для призначення пенсії з віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки із заявою та необхідними документами позивач звернувся до пенсійного органу 16 вересня 2021 року, то на підставі частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсію йому належить призначити саме з цієї дати (дати звернення).

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов просить задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача-1 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-1 вказує, що відповідно до «Індивідуальних відомостей про застраховану особу» (форма ОК-5), виданих на ім`я позивача, за період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року відсутні відомості в системі персоніфікованого обліку про сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за час його роботи у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля». Ураховуючи викладене, відсутні підстави для зарахування до загального та спеціального (пільгового) стажу за списком № 1 періоду роботи позивача у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року. Загальний страховий стаж позивача станом на 16 вересня 2021 року складає 32 роки 04 місяці 12 днів, з яких спеціальний (пільговий) стаж роботи за списком № 1 становить 09 років 0 місяців 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (менше 10 років). Крім того, відповідач-1 зазначає, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих позивачем документів є його дискреційними повноваженнями, а тому позивач обрав неправильний спосіб захисту свого права (призначити пенсію).

Просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Позиція відповідача-2 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-2 вказує, що як слідує з «Індивідуальних відомостей про застраховану особу» (форма ОК-5), виданих на ім`я позивача, за період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року відокремленим підрозділом шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому вказаний період роботи позивача не зараховано до страхового стажу та до стажу роботи із повним робочим днем на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та важкими умовами праці за списком № 1.

Просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 08 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін. Залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 07 лютого 2022 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області до участі в справі як співвідповідача.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) серії НОМЕР_1 від 01 серпня 1990 року позивач, зокрема, з 29 жовтня 2007 року по 04 жовтня 2021 року працював трактористом, гірником підземним, електрослюсарем підземним у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля». Наведена обставина підтверджується також довідкою відокремленого підрозділу шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» № 685 від 08 жовтня 2021 року.

16 вересня 2021 року позивач звернувся до Сокальського відділу обслуговування громадян № 19 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою та необхідними документами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23 вересня 2021 року № 66 «Про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 », прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з таких підстав: «[…] Страховий стаж ОСОБА_1 становить 32 роки 4 місяця 12 днів, в тому числі за списком № 1 - 9 років 0 місяців 4 дні. Не зараховано до пільгового стажу та загального період роботи з 01.09.2020 по 31.08.2021, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату внесків за цей період. За таких обставин ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком по списку № 1, в зв`язку з відсутністю умов».

Позивач, уважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23 вересня 2021 року № 66 «Про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 », звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального та спеціального (пільгового) стажу за списком № 1 період роботи з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 згідно з статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16 вересня 2021 року.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - також Закон № 1058-IV).

Відповідно до пункту першого статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з підпунктом першим пункту другого статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Аналіз вищенаведених норм Закону № 1058-IV дає підстави дійти висновку, що працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, мають право на призначення пільгової пенсії за таких умов: 1) досягнення на момент звернення за призначенням пенсії віку 50 років; 2) наявності страхового стажу у чоловіків не менше 25 років; 3) наявності стажу роботи за списком № 1 у чоловіків не менше 10 років. Якщо ж усі вищевказані умови щодо особи, яка звернулася за призначенням пенсії, виконуються одночасно, то така особа має право на призначення пільгової пенсії.

Суд встановив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23 вересня 2021 року № 66 «Про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 », прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав недостатності у нього спеціального (пільгового) стажу роботи за списком № 1, а саме наявність 9 років 0 місяців 4 дні замість не менше 10 років необхідних. Також указаним рішенням позивачу не зараховано до спеціального (пільгового) та загального стажу період його роботи у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату внесків за цей період.

Надаючи правову оцінку таким підставам для відмови у зарахуванні позивачу до спеціального (пільгового) та загального стажу періоду його роботи у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року, а відтак й у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону № 1058-IV суд зазначає наступне.

Відповідно до норм частини 1 статті 24 Закону 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону 1058-IV.

Так, абзацом 1 частини 1 статті 20 Закону 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до частини 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з частиною 10 статті 20 Закону 1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами статті 106 Закону 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Отже, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Указана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року (справа № 208/6680/16-а), від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), від 30 вересня 2019 року (справа № 316/1392/16-а), від 27 травня 2021 року (справа № 343/659/17) від 30 грудня 2021 року (справа № 348/1249/17), яку суд відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховує під час вирішення цього спору.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 01 серпня 1990 року позивач у спірний період (з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року) працював електрослюсарем підземним 4-го розряду з повним робочим днем під землею на ДРВО (наказ № 220-к від 26 грудня 2017 року) у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля». Наведена обставина підтверджується також довідкою відокремленого підрозділу шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» № 685 від 08 жовтня 2021 року.

Згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, які видані на ім`я ОСОБА_1 , у спірний період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року позивачу нараховувалася та виплачувалася заробітна плата, однак відомості про сплату роботодавцем позивача страхових внесків за вказаний період індивідуальні відомості не містять.

Суд повторно наголошує, що обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків покладений на підприємство. Таким чином, право на зарахування періоду роботи особи на певному підприємстві не залежить від виконання підприємством обов`язку по нарахуванню та сплаті страхових внесків.

Оскільки у спірні у цій справі періоди роботи позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, роботодавець позивача був зобов`язаний нараховувати та сплачувати страхові внески.

Однак внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» за період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року, що є недопустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Відтак відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період роботи позивача у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування указаного періоду до спеціального (пільгового) та загального стажу та як наслідок на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону № 1058-IV з урахуванням цього стажу.

Зважаючи не викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням відповідач-1 протиправно не зарахував позивачу до спеціального (пільгового) та загального стажу період його роботи у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року та як наслідок необґрунтовано відмовив йому з цієї підстави у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону № 1058-IV.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23 вересня 2021 року № 66 «Про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 » не відповідає критеріям, які визначені у пунктах першому, третьому, п`ятому, шостому частини другої статті 2 КАС України, тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати, а позовну вимогу у цій частині задовольнити повністю.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до загального та спеціального (пільгового) стажу за списком № 1 періоду роботи з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» та призначити пільгову пенсію за віком згідно з статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням вказаного періоду загального та спеціального (пільгового) стажу з 16 вересня 2021 року суд зазначає таке.

У процесі розгляду справи суд встановив, що відповідач-1 безпідставно не зарахував позивачу до спеціального (пільгового) та загального стажу період його роботи у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року.

З цієї підстави, зокрема, суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23 вересня 2021 року № 66 «Про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 », яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону № 1058-IV.

За таких обставин суд доходить висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу період його роботи у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року до спеціального (пільгового) та загального стажу.

Також у межах розгляду цієї справи суд встановив, що станом на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (16 вересня 2021 року) позивач досягнув віку 50 років (при необхідних 50 років) та мав загальний страховий стаж понад 32 років (при необхідних 25 років), з яких більше 10 років (з урахуванням періоду з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року) на роботах, передбачених списком № 1 (при необхідних не менше 10 років).

Тобто, у спірному випадку щодо позивача у повній мірі виконуються умови, необхідні для призначення пенсії з віком на пільгових умовах за списком № 1, відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону № 1058-IV.

Тому з метою ефективного захисту порушеного права позивача суд доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу.

Щодо покликань відповідача-1 у відзиві на позовну заяву на «дискреційні повноваження» суд зазначає таке.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року та від 22 січня 2020 року у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

У справі, що розглядається, рішення відповідача-1 не є дискреційним, оскільки відповідач-1 після надходження від позивача заяви та необхідних документів про призначення пенсії та за наявності умов, визначених підпунктом 1 пункту 2 статті 114 Закону № 1058-IV, може прийняти лише одне з двох допустимих рішень, а саме про призначення пенсії позивачу.

Щодо дня, з якого позивачу належить призначити пенсію, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як слідує з матеріалів справи позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії та необхідними документами 16 вересня 2021 року.

Відтак пенсію за віком на пільгових умовах належить призначити позивачу з 16 вересня 2021 року.

У той же час підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати позивачу спірний період його роботи до спеціального (пільгового) та загального стажу, а також призначити пенсію відсутні, оскільки рішення про відмову у такому зарахуванні й призначенні пенсії відповідно вказаний пенсійний орган не приймав та жодної правової оцінки цим обставинам не надавав.

Рішення про відмову у зарахуванні стажу та призначенні пенсії приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а відтак саме його належить зобов`язати вчинити відповідні дії, необхідні для відновлення порушеного права позивача.

Тому з огляду на це позовну вимогу у цій частині належить задовольнити частково.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до правил статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з цим позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Оскільки позов містив декілька вимог немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 908,00 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Січеславська Набережна, 17, м. Дніпро, 49000), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79000) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23 вересня 2021 року № 66 «Про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 період його роботи у відокремленому підрозділі шахта «Межирічанська» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року до спеціального (пільгового) та загального стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 з 16 вересня 2021 року (дня звернення) пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Січеславська Набережна, 17, м. Дніпро, 49000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 908,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 04 квітня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.