Справа № 140/6088/21
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2022-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/6088/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Скадовська державна податкова інспекція Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Скадовська державна податкова інспекція Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною бездіяльності в частині неприйняття рішення про списання нарахованої суми недоїмки, штрафних санкцій і пені в розмірі 18 276,72 грн та зобов`язання списати нараховану суму недоїмки, штрафних санкцій і пені в розмірі 18 276,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 02 лютого 2010 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець з видом діяльності 52.62.0 «Роздрібна торгівля з лотків та на ринках», номер запису 0003624. Проте, підприємницьку діяльність фактично не здійснювала. Звітність за усі роки перебування фізичною особою-підприємцем не подавалась.

14 лютого 2019 року відповідачем було винесено вимогу № Ф-5939-51У згідно якої вирішено стягнуто заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску (недоїмки) в розмірі 18 276,72 грн.

30 червня 2020 року за власним рішенням позивач припинила діяльність, як підприємець про що в Єдиний державний реєстр юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, було внесено запис про припинення. На адресу відповідача через електронний кабінет платника за період 2017-2020 роки були подані звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма Д5 річна) та декларації про майновий стан і доходи за 2017-2020 роки.

ОСОБА_1 12 грудня 2020 року надіслала заяву про списання недоїмки з єдиного внеску. Всупереч вимогам абзацу 4 пункту 9-15 не було отримано, а ні рішення відповідача про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, а ні вмотивованого рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

В подальшому платником податку було виявлено допущені помилки у поданій звітності в частині вказання отриманого доходу, якого вона фактично не отримувала. Здійснити подання виправленої звітності не змогла, оскільки програмне забезпечення кабінету платника податків не давало можливості повторного подання звітності з ЄСВ.

13 січня 2021 року через електронний кабінет платника податку на адресу відповідача було надіслано заяву на зняття актуальності звітів з ЄСВ з метою виправлення допущених помилок у звітності. Будь-якої відповіді на вище вказану заяву також не отримала.

В межах строку відведеного законодавством для подання заяви на списання суми недоїмки по ЄСВ, 26 лютого 2021 року на адресу відповідача поштовим відправленням було направлено звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма Д5 річна) за 2017-2020 роки, а також заяву про списання суми нарахованої недоїмки з ЄСВ. У вищенаведених звітах зазначено, що доходів за 2017-2020 роки ОСОБА_1 не отримувала та подано відповідні докази.

Додатково зауважує, що за весь період перебування в статусі фізичної особи- підприємця позивач була офіційно працевлаштована та відповідно отримувала заробітну платню з якої сплачувався ЄСВ.

Вважає вимогу № Ф-5939-51У від 14 лютого 2019 року згідно якої вирішено стягнути заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску (недоїмки) в розмірі 18 276,72 грн протиправною, оскільки якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець або органи, які виплачують, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок такої сплати.

Таким чином вважає, що нею були вчинені усі необхідні та передбачені чинним законодавством дії для списання суми недоїмки штрафних санкцій і пені з ЄСВ. В свою чергу відповідачем всупереч вимогам пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не було прийнято жодного рішення про задоволення моєї заяви про списання недоїмки чи відмову у її задоволенні, що вказує на протиправну бездіяльність останнього.

Окрім цього, звертає увагу на те, що відповідач після отримання заяви про скасування актуальності звіту та отримання нової актуальної звітності з ЄСВ за 2017-2020 роки міг провести перевірку правильності нарахування ЄСВ та встановити факт відсутності отриманого доходу позивачем та відобразити це в акті перевірки з метою задоволення заяви позивача про списання недоїмки штрафних санкцій і пені з ЄСВ, які і так не підлягали нарахуванню та стягненню в силу того що були сплачені роботодавцем за місцем роботи позивача. Таким чином своєю бездіяльністю відповідач позбавив платника податку права на списання штрафних санкцій і пені з ЄСВ передбаченого чинним законодавством.

З врахуванням викладеного позивач просить задовольнити позов повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнає, вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування зазначає, що 02 березня 2021 року ОСОБА_1 до податкового органу подано заяву про списання суми нарахованої недоїмки з єдиного внеску разом зі звітами про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за період 2017-2020 роки.

З метою перевірки задекларованих у звітах суми єдиного внеску 11 березня 2021 року на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І та пункту 75.1 статті 75, в порядку статті 76 розділу II Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) проведено камеральну перевірку з питання дотримання вимог відповідності платника вимогам пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 (в редакції Закону України № 1072-IX від 04 грудня 2020 року) платника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період 2017-2020 роки.

Перевіркою встановлено, що згідно з інформацією ІС ДПС України «Податковий блок» позивач перебуває на обліку з 03 лютого 2010 року, основне місце обліку Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Скадовський район), номер взяття на облік 12233. Податкова адреса платника податків: АДРЕСА_1 . Дата припинення 30 червня 2020 року, стан платника 11- припинено, але не знято з обліку.

За результатами перевірки, в порушення пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 (зі змінами та доповненнями) позивачем не дотримано: відповідно поданих звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік ОСОБА_1 задекларовано суму чистого доходу (прибутку) на суму 38 400,00 грн, за 2018 рік - 44 676,00 грн, за 2019 рік - 50 076,00 грн, за 2020 рік - 14 169,00 грн, відповідно до чого сума єдиного соціального внеску до сплати складає за 2017 рік - 8 448,00 грн, за 2018 рік 9 828, 72 грн, за 2019 рік - 11 016,72 грн, за 2020 рік - 3 117,18 грн.

Таким чином камеральною перевіркою встановлено недотримання пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 (зі змінами та доповненнями).

Крім того, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Пунктом 3 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року № 460/26905 (далі - Порядок № 435) передбачено, що у разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та які є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу, формують та подають до контролюючих органів звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (далі - Звіт) самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.

Порядком № 435 не передбачено повторне подання звіту за один і той же період після граничного терміну подання Звіту, а також не передбачено самостійне виправлення зазначеного типу помилок. При цьому письмове звернення від такого платника щодо визнання Звіту не чинним, немає законодавчих підстав, оскільки пункт 16 розділу II Порядку № 435 відповідальним за правильність та достовірність заповнення звіту є страхувальник.

Отже, суми самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами-підприємцями підлягають сплаті на загальних підставах та не підлягають скасуванню.

Щодо тверджень позивача про те, що вона є застрахованою особою як найманий працівник, а за неї єдиний внесок сплачує роботодавець, відповідач зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені з урахуванням норм законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами.

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону України про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац 1 пункту частини першої статті 7 Закону № 2464).

Також платниками єдиного внеску, як зазначено у пункті 4 частини першої статті 4 Закону № 2464, є фізичні особи-підприємці незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону №2464).

Отже, фізичні особи-підприємці, які є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе, як фізичні особи-підприємці.

У відповіді на відзив позивач просила задовольнити позов повністю, з підстав викладених у позовній заяві. Додатково ще раз зазначила, що нею були вчинені усі необхідні та передбачені чинним законодавством дії для списання суми недоїмки штрафних санкцій і пені з ЄСВ. В свою чергу відповідачем всупереч вимогам пункту 9-15 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не було прийнято жодного рішення про задоволення заяви про списання недоїмки чи відмову у її задоволенні, що вказує на протиправну бездіяльність останнього.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 02 лютого 2010 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець з видом діяльності 52.62.0 «Роздрібна торгівля з лотків та на ринках», номер запису 0003624 (а. с. 51-53).

14 лютого 2019 року відповідачем було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки № Ф-5939-51У, згідно якої відповідач вимагає сплатити заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску (недоїмки) в розмірі 18 276,72 грн (а. с. 96).

30 червня 2020 року за власним рішенням позивач припинила діяльність, як підприємець про що в Єдиний державний реєстр юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, було внесено запис про припинення підприємницької діяльності № 2003624.

05 листопада 2020 року на адресу відповідача через електронний кабінет платника за період 2017-2020 роки були подані Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма Д5 річна) та декларації про майновий стан і доходи за 2017-2020 роки.

12 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Скадовської державної податкової інспекції Херсонського управління Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, у якій просила списати несплачені станом на день набрання чинності Законом № 1072 суми недоїмки, а також штрафні санкції та пені, нараховані на ці суми недоїмки за період з 01 липня 2017 року по день набрання чинності Законом № 1072 (а. с. 20).

В подальшому позивачем були виявлені допущені помилки у поданих 05 листопада 2020 року Звітах про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма Д5 (річна)) за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік, в частині вказання суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, якого позивач фактично не отримувала.

Так, ОСОБА_1 , встановивши, що нею не компетентно та помилково заповнені відповідні графи про суми доходу, 13 січня 2021 року подала заяву про зняття актуальності Звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017-2020 роки. Доходів за період з 2017 по 2020 рік не було, оскільки нею не здійснювалась підприємницька діяльність (а. с. 36).

25 лютого 2021 року позивач повторно звернулась із заявою про списання несплаченої станом на день набрання чинності Законом № 1072 суми недоїмки, а також штрафні санкції та пені, нараховані на ці суми недоїмки за період з 01 липня 2017 року по день набрання чинності Законом № 1072 (а. с. 45). До заяви додала виправлені Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017-2020 роки. На що відповіді не отримала.

Головним державним ревізором-інспектором територіального відділу податків і зборів з фізичних осіб управління податкового адміністрування Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі проведено камеральну перевірку з питань дотримання відповідності платника вимогам пункту 9-15 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платником фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період 2017-2020 роки, про що складено Акт камеральної перевірки від 11 березня 2021 року № 750/21-22-04-11/ НОМЕР_1 (а. с. 94).

За результатами перевірки, в порушення пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 (зі змінами та доповненнями) позивачем не дотримано: відповідно поданих звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік ОСОБА_1 задекларовано суму чистого доходу (прибутку) на суму 38 400,00 грн, за 2018 рік - 44 676,00 грн, за 2019 рік - 50 076,00 грн, за 2020 рік - 14 169,00 грн, відповідно до чого сума єдиного соціального внеску до сплати складає за 2017 рік - 8 448,00 грн, за 2018 рік 9 828, 72 грн, за 2019 рік - 11 016,72 грн, за 2020 рік - 3 117,18 грн.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача в частині неприйняття рішення про списання нарахованої суми недоїмки в розмірі 18 276,72 грн, звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з вимогами статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI, база нарахування єдиного внеску для осіб, які провадять незалежну професій діяльність є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VI визначено, що періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 (особи, що провадять незалежно, а тому числі адвокатську діяльність) частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

При цьому, пунктом 2 частини першої статті 7 статті 4 цього Закону № 2464-VI передбачено, що у разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З приписами частини дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону № 2464-VI у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою підприємцем.

Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з абзацами першим, третім - п`ятим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

03 червня 2020 року набрав чинності пункт 5 розділу I Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ (в іншій частині Закон набрав чинності 1 січня 2021 року) (далі Закон № 592-ІХ).

Згідно з пунктом 5 Закону № 592-ІХ у розділі VIІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» доповнити пунктом 9-15 такого змісту:

Підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників», а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників»:

а) платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників». Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше;

б) платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників». Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску зазначеної звітності (якщо відповідна звітність не була подана раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що:

1) платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників»;

2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.

Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.

Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню.

Відтак, суд зазначає, що за приписами внесених змін податковий орган має право відмовити в списанні боргу лише у наступних випадках:

1) платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників»;

2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

Разом з тим, Міністерство фінансів України листом від 26 серпня 2020 року № 11220-16-62/26150 надало роз`яснення щодо порядку застосування дії пункту 9-15 Закону № 2464-VI від 08 липня 2010 року, в якому вказало, що обов`язковою умовою для списання заборгованості зі сплати єдиного внеску за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року є виконання вимог, встановлених пунктом 9-15 Закону 2464-VI, зокрема подання протягом 90 календарних днів з 3 червня 2020 року заяви про списання заборгованості, подання заяви державному реєстратору про припинення підприємницької діяльності або заяви до податкового органу про зняття з обліку, та подання звітності з єдиного внеску. Враховуючи вищенаведене, дія пункту 9-15 Закону 2464-VI поширюється на фізичних осіб - підприємців, які перебували в стані припинення до набрання чинності пунктом 5 розділу I Закону № 592 від 13 травня 2020 року.

Таким чином, підставою для списання заборгованості зі сплати єдиного внеску є факт відсутності отриманого фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування доходу у період з 01 січня 2017 року, своєчасне звернення до контролюючого органу з відповідною заявою, подання заяви державному реєстратору про припинення підприємницької діяльності та подання звітності з єдиного внеску.

З матеріалів справи вбачається, що після припинення підприємницької діяльності, ОСОБА_1 05 листопада 2020 року через електронний кабінет платника подала Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма Д5 річна) за 2017 рік (реєстраційний № 42621723), за 2018 рік (реєстраційний № 42621928), за 2019 рік (реєстраційний № 42622002), за 2020 рік (реєстраційний № 42622661) разом із Таблицями 1. Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також Податкові декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік (реєстраційний № 42552955), за 2018 рік (реєстраційний № 42553384), за 2019рік (реєстраційний № 42554211), за 2020 рік (а. с. 8-19, 21-35).

Позивач двічі зверталась до відповідача (12 грудня 2020 року та 25 лютого 2021 року) із заявами про списання несплаченої станом на день набрання чинності Законом № 1072 суми недоїмки, а також штрафні санкції та пені, нараховані на ці суми недоїмки за період з 01 липня 2017 року по день набрання чинності Законом № 1072. Крім того, зверталась із заявою про зняття актуальності Звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017-2020 роки в частині вказання отриманого доходу, оскільки нею не здійснювалась підприємницька діяльність.

Відповідачем у встановлений Законом строк на зазначені звернення не було прийнято ані рішення про списання суми недоїмки, ані про відмову у такому списанні.

Разом з тим, за весь час перебування у статусі фізичної особи-підприємця позивач не отримувала доходів, на підтвердження чого надано Податкові декларації про майновий стан і доходи за 2017-2020 роки, де у графі «сума доходів» стоять прочерки.

Водночас з Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7) вбачається, що ОСОБА_1 з квітня 2013 року офіційно працевлаштована, отримувала заробітну плату, та, відповідно, роботодавець сплачував за неї єдиний соціальний внесок (а. с. 49-50).

Суд зазначає, що у пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (щодо усунення дискримінації за колом платників)» зазначено про те, що встановлення обов`язку сплати ЄСВ без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання даного виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування ЄСВ саме отриманий дохід. Також зазначене положення суперечить Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо кола осіб, які мають право на державну трудову пенсію.

Отже, метою прийняття Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (щодо усунення дискримінації за колом платників)» було усунення дискримінаційного підходу щодо визначення коло платників єдиного соціального внеску при відсутності отриманого доходу від підприємницької діяльності.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача, про те, що не передбачено право платника на самостійне виправлення у звіті помилок, а письмове звернення від такого платника щодо визнання Звіту нечинним, немає законодавчих підстав, оскільки пунктом 16 розділу ІІ Порядку № 435 відповідальним за правильність та достовірність є страхувальник з таких мотивів та підстав.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 КАС України та частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції« (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява N 25701/94, п. п. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (N 1) [ВП], N 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п. 52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви N N 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява N 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява N 29979/04, п. 71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що оскільки позивач обґрунтувала обставини помилкового вказання у Звітах про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017-2020 роки інформації щодо отриманого доходу, подавши виправлені звіти, то очікувала відповідного реагування відповідача на внесення змін до облікових записів щодо припинення обов`язку сплати ЄСВ.

При цьому, суд зазначає, що під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 не прийнявши рішення, передбаченого абзацом четвертим пункту 9-15 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VІ, допустив протиправну бездіяльність.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі щодо неприйняття рішення про списання ОСОБА_1 суми недоїмки, штрафних санкцій та пені зі сплати єдиного внеску в розмірі 18 276,72 грн.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи встановлені обставини та досліджені під час розгляду справи докази, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача списати ОСОБА_1 суму недоїмки, штрафних санкцій та пені зі сплати єдиного внеску в розмірі 18 276,72 грн.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 908,00 грн, сплачений згідно з квитанцією від 03 червня 2021 року (а. с. 7).

Керуючись статтями 2, 139, 244-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі щодо неприйняття рішення про списання ОСОБА_1 суми недоїмки, штрафних санкцій та пені зі сплати єдиного внеску в розмірі 18 276,72 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі списати ОСОБА_1 суму недоїмки, штрафних санкцій та пені зі сплати єдиного внеску в розмірі 18 276,72 грн (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят шість гривень 72 копійки).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73022, місто Херсон, проспект Ушакова, 75, ідентифікаційний код юридичної особи 43995495).

Третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Скадовська державна податкова інспекція Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (75700, Херсонська область, місто Скадовськ, вулиця Гагаріна, 62).

Суддя Ф.А. Волдінер