Справа № 440/2867/22
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2022-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/2867/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про:
- визнання протиправними дії Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в. м. Полтаві ради у ненаданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, на яку поширюються чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";
- зобов`язання Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в. м. Полтаві ради надати статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видати посвідчення члена сім`ї померлого військовослужбовця відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулася до відповідача із заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". За результатами розгляду заяви відповідач відмовив позивачці у встановленні запитуваного нею статусу. Позивачка вважає, що такі дії суперечать чинному законодавству, є необґрунтованими та такими, що порушують її право на соціальний захист.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.
Відповідач позов не визнав та у наданому 01.04.2022 відзиві на позовну заяву зазначив, що позивачем не надано жодного документа, в якому зазначено, що ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби. Вказував на те, що терміни "пов`язане" та "одержане" мають різні тлумачення, а отже і різні юридичні наслідки. Повноваженнями щодо самостійного тлумачення термінів, зазначених в законодавчих актах, районні управління соціального захисту населення не наділені.
За приписами статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) до суду від учасників справи не надходило.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.
Винник ОСОБА_3 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 05 червня 2000 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА №135341 ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності з дитинства по зору з 22.06.2016 безстроково.
Відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_3 ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 , батько позивачки мав право на пільги, встановлені для учасників Великої Вітчизняної війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_4 .
Відповідно до посвідчення від 18.09.1996 серії НОМЕР_5 позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
Відповідно до посвідчення від 18.05.2009 серії НОМЕР_6 мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.
Згідно відомостей свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 24.10.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 24.10.2012 складено відповідний актовий запис № 14060.
Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 02.12.2015 №375, захворювання полковника у відставці ОСОБА_2 , 1916 р.н. - "Церебральний атеросклероз", яке призвело до смерті, що підтверджується військово-обліковими та медичними документами, так, пов`язане з проходженням військової служби.
21.10.2021 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про встановлення статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни - інваліда війни та видачу посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни - інваліда війни.
Листом від 03.11.2021 №05-46/986 позивачці відмовлено в наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки позивачем не надано жодного документа, в якому зазначено, що ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.
Позивачка не погоджується із такою позицією відповідача, вважає відмову у встановленні їй статусу безпідставною, що і слугувало причиною звернення до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.
Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі - Закон №3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Згідно з нормами статті 2 зазначеного Закону законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону №3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону №3551-ХІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасників бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, померлий батько позивачки - ОСОБА_2 мав право на пільги, встановлені для учасників Великої Вітчизняної війни, для ветеранів війни-інвалідів війни, був учасником бойових дій та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
Отже, з аналізу зазначених норм чинного законодавства України та з наявних матеріалів справи, суд доходить висновку, що померлий батько позивача мав пільги для інвалідів Вітчизняної війни і помер від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» належить до інвалідів війни, а згідно статті 4 Закону № 3551-XII - до ветеранів війни.
Статтею 10 Закону № 3551-XII визначені особи, на яких поширюється чинність цього Закону, зокрема, такими є сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать:
- утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія;
- батьки;
- один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні;
- діти, які не мають (і не мали) своїх сімей;
- діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття;
- діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.
З системного аналізу вищевикладених пунктів ст. 10 Закону №3551-ХІІ вбачається, що під дію пункту 1 статті 10, серед іншого, підпадають сім`ї осіб з відповідним статусом, зокрема прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які померли внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби.
Відповідач, виходячи зі змісту листа від 03.11.2021 №05-46/986, повідомив позивачці про відсутність правових підстав для надання відповідного статусу на підставі п. 1 ст. 10 Закону №3551-ХІІ через відсутність інформації про причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 із захворювання, одержаним в період проходження військової служби.
Відповідно до п. 1.1 розділу І Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402 (далі - Положення №402), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Отже, підставою для отримання посвідчення відповідно до зазначеного Закону є причинний зв`язок смерті з пораненням, контузією чи каліцтвом, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків).
Як зазналося судом вище, відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 02.12.2015 №375, захворювання полковника у відставці ОСОБА_2 , 1916 р.н. - "Церебральний атеросклероз", яке призвело до смерті, що підтверджується військово-обліковими та медичними документами, так, пов`язане з проходженням військової служби, а отже, відповідно, встановлює причинний зв`язок смерті з пораненням, контузією чи каліцтвом, одержаних в період проходження військової служби.
Крім того відповідно до довідки Жовтневого об`єднаного військового комісаріату міста Харків від 28.11.2012 №217 ОСОБА_2 (померлий батько позивача) в період з 17.10.1937 по 20.07.1974 проходив військову службу у Збройних силах, в тому числі в Діючій армії з 27.12.1941 по 04.08.1942, з 08.02.1943 по 10.07.1943, з 10.10.1943 по 01.08.1944, з 29.08.1944 по 09.05.1945 у складі 1 окремого ремонтно-відновлювального батальйону зв`язку.
Отже, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_1 є донькою загиблого ОСОБА_2 , який належав до ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, на неї, відповідно поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302.
Згідно з пунктом 2 Положення посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.
Відповідно до пункту 4 Положення, особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого".
Приписами абзацу 2 п. 7 Положення встановлено, що, зокрема, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.
Враховуючи викладене, а також те, що позивач є донькою померлого ОСОБА_2 , який відповідно до посвідчень був учасником бойових дій та інвалідом 1 групи і мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, суд дійшов висновку, що позивач у відповідності до вимог статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, а тому Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві неправомірно відмовило листом від 03.11.2021 №05-46/986 у задоволенні її звернення. А відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині про визнання протиправною відмови Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві, оформлену листом від 03.11.2021 №05-46/986, у видачі посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві надати ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видати посвідчення члена сім`ї померлого військовослужбовця відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", суд зазначає наступне.
Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим Кодексом адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та видачі Посвідчення члена сім`ї загиблого є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією відповідачів, а відтак позовні вимоги про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві надати ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видати посвідчення члена сім`ї померлого військовослужбовця відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не підлягають задоволенню.
Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.
Враховуючи те, що в межах цієї справи відповідачем при вирішенні питання про встановлення статусу особи - член сім`ї загиблого, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" та видачі відповідного посвідчення та довідки не було враховано усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та як наслідок, відповідного рішення, з урахуванням цих обставин відповідачем не приймалося, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача в цій частині буде зобов`язання Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві повторно розглянути заяву позивача про встановлення статусу члена сім`ї загиблого, на яку поширюється чинність ч.1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.
Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судового збору відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради (вул. Ст. Халтуріна, 13, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, оформлену листом №05-46/9086 від 03.11.2021, у видачі посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
Зобов`язати Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради розглянути звернення ОСОБА_1 про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва