Справа № 500/1419/22
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1419/22

01 квітня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишнівецької селищної ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Вишнівецької селищної ради (надалі, відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність Вишнівецької селищної ради з розгляду заяви ОСОБА_1 вхідний № К-628/1-1-13 від 06.10.2021 про передачу йому в оренду земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0443 площею 0,006 га цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, зобов`язати Вишнівецьку селищну раду на першому пленарному засіданні, що відбудеться після набрання рішення суду законної сили, розглянути заяву ОСОБА_1 вхідний № К-628/1-1-13 від 06.10 2021 про передачу йому в оренду земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0443 площею 0,006 га цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, та прийняти відповідне рішення, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вишнівецької селищної ради Тернопільської області на користь ОСОБА_1 20000 (двадцять тисячі) грн. 00 коп. завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протягом 4-х місяців заява позивача про передачу в оренду земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0443 площею 0,006 га цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, не винесена на розгляд сесії Вишнівецької селищної ради та не прийнято рішення по суті його звернення. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною та такою, що порушує його права. Також, просить врахувати те, що відповідачем спричинена позивачу моральна шкода, оскільки, на думку позивача, бездіяльність відповідача створила правові перешкоди у правомірному і повноцінному використанні земельної ділянки для обслуговування належної позивачу будівлі, а також у використанні самої будівлі та створила позивачу відповідні правові загрози з боку контролюючих органів, які можуть потягти відповідні санкції, пов`язані із використанням земельної ділянки для обслуговування власної будівлі без правовстановлюючих документів.

Ухвалою суду від 01.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача подав до суду відзиву на позовну заяву, в якому зазначив наступне. Вказав, що розбіжності в правовстановлюючих документах позивача унеможливили прийняття селищною радою відповідного рішення про оренду земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0443 площею 0.006 га. Просить врахувати, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на магазин промпродтоварів за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 виникло 27.07.2013 року. Вважає, що позивач свідомо не звертався з заявою до Вишнівецької селищної ради з часу реєстрації права власності для реєстрації користування земельною ділянкою кадастровий номер :02:001:0443 площею 0.006 га. Також, на думку представника відповідача, розмір заявленої позивачем моральної шкоди є необґрунтованим, оскільки жодна із зазначених позивачем обставин не підтверджена належними доказами.

Частиною п`ятою ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки клопотань у розумінні вказаної статті до суду не надходило, розгляд даної справи здійснюється за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що 06.10.2021 позивач звернувся до Виконавчого комітету Вишнівецької селищної ради Збаразького району Тернопільської області із заявою, в якій просив прийняти рішення про передачу в оренду земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0443 площею 0,006 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та укласти з позивачем договір оренди даної земельної ділянки.

У відповідь на вказану заяву Вишнівецькою селищною радою листом від 09.11.2021 №1183/1-1-12 позивача повідомлено про те, що дану заяву було передано на розгляд постійної комісії з питань земельних відносин природокористування планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою земельної комісії для обговорення та для подальшого розгляду на наступному засіданні сесії Вишнівецької селищної ради.

Також, Вишнівецькою селищною радою листом від 30.11.2021 №1-1-12/1264 позивача повідомлено про те, що заява позивача від 06.10.2021 вх.№К-628/1-1-13 була розглянута на дев`ятнадцятій сесії Вишнівецької селищної ради. Рішення прийняте не було у зв`язку з недостатньою кількістю голосів депутатів селищної ради.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення, дій чи бездіяльності відповідача на відповідність вимогам частини другої ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Земельного кодексу України (надалі, ЗК України), чинними на момент звернення позивача з відповідною заявою.

Частиною першою статті 3 ЗК України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, за змістом частини першої ст. 90 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

У відповідності до ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Поряд з цим, згідно частини першої ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Поряд з цим, згідно з п.34 частини першої ст.26, п.2 ст.77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2019 року у справі №823/59/17 виклав правовий висновок, відповідно до якого повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Як слідує з матеріалів справи, у спірному випадку заява позивача щодо передачі в оренду земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0443 площею 0,006 га, та укладення з позивачем договору оренди даної земельної ділянки, була розглянута на дев`ятнадцятій сесії Вишнівецької селищної ради.

Однак, відповідачем рішення прийняте не було у зв`язку з недостатньою кількістю голосів депутатів селищної ради.

Суд вважає, що рішення органу місцевого самоврядування не може бути прийнятим шляхом утримання від голосування більшістю депутатами відповідної ради.

Суд звертає увагу, що статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено повноваження Ради щодо прийняття нормативно правових та інших актів з якого вбачається, що Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених цим Законом, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Відповідно до вимог частини першої ст. 49 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано.

Депутат має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядаються на сесіях ради, а також на засіданнях постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано (ч. 3 ст. 49 Закону). В силу повноважень, наданих депутату Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", депутат місцевої ради має право ухвального голосу, а не зобов`язаний віддати свій голос за підготовлений виконавчим органом проект рішення.

Даючи правову оцінку дій суб`єкта владних повноважень під час розгляду даної заяви та вирішуючи питання відсутності чи наявності протиправних дій (бездіяльності) в діях відповідача суб`єкта владних повноважень, який є колегіальним органом, суд вважає за необхідне зазначити, що незважаючи на те, що законодавець наділив депутатів місцевої ради правом ухвального голосу, це не звільняє їх від обов`язку забезпечити активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, нести обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконувати їх доручення. Що в даному випадку зроблено не було.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.05.2011: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно частиною першою та другою ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Відтак, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності Вишнівецької селищної ради щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 вхідний № К-628/1-1-13 від 06.10.2021 про передачу йому в оренду земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0443 площею 0,006 га цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, зобов`язати Вишнівецьку селищну раду розглянути заяву ОСОБА_1 вхідний № К-628/1-1-13 від 6.10 2021 про передачу йому в оренду земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0443 площею 0,006 га цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, та прийняти відповідне рішення.

Щодо позовної вимоги позивача стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вишнівецької селищної ради Тернопільської області на користь ОСОБА_1 20000 (двадцять тисячі) грн. 00 коп. завданої моральної шкоди, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Цією ж статтею встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Зазначена позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №826/887/16 (адміністративне провадження №К/9901/12213/18).

Таким чином, для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням, бездіяльністю або рішеннями заподіювача - суб`єкта владних повноважень, та вини останнього в її заподіянні.

Крім того, при заявленні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачем має бути зазначено, в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Аналогічна правова позиція висловлена судом касаційної інстанції, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 в адміністративній справі №804/2252/14, 28.11.2018 в адміністративній справі №281/550/15-а, 21.11.2018 в адміністративній справі №826/19928/16 та 30.01.2018 в адміністративній справі № 813/5138/13-а.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що застосування норм права щодо відшкодування моральної шкоди пов`язане з використанням значної кількості оціночних понять, які окреслені законом. При цьому заподіяння моральної шкоди фізичній особі є фактом конкретного випадку. Тобто, вчинення протиправного діяння (прийняття протиправного рішення) стосовно особи свідчить про можливість, але не обов`язковість заподіяння їй моральної шкоди.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд зазначає, що така моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 24.06.2020 (справа №9901/845/18).

Разом з тим, на думку суду, позивачем у спірному випадку не подано до суду доказів, що підтверджують завдання позивачу моральної шкоди та наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та вказаними позивачем у позовній заяві обставинами.

Суд зазначає, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений ст.71 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Висновки аналогічного характеру містяться в постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 818/1429/17, від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Таким чином, оскільки позивачем не наведено обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди, не надано належних та допустимих доказів на її підтвердження, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень в порядку частини третьої ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Вишнівецької селищної ради щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 вхідний № К-628/1-1-13 від 06.10.2021 про передачу в оренду земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0443 площею 0,006 га цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Зобов`язати Вишнівецьку селищну раду розглянути заяву ОСОБА_1 вхідний № К-628/1-1-13 від 6.10 2021 про передачу в оренду земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0443 площею 0,006 га цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, та прийняти відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вишнівецької селищної ради на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2022 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Вишнівецька селищна рада (місце проживання:вул. Грушевського 6, смт. Вишнівець, Кременецький район, Тернопільська обл.,47313 РНОКПП:04396420).

Головуюча суддя Дерех Н.В.