Справа № 260/559/22
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про залишення позовної заяви без розгляду

05 квітня 2022 року м. Ужгород№ 260/559/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом Національної академії внутрішніх справ (пл. Солом`янська, буд.1,м.Київ 35,03035) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, -

В С Т А Н О В И В:

Національна академія внутрішніх справ звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.02.2022 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

28.02.2022 року до суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач наголошував, що позивачем було пропущено місячний строк звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Розглянувши поданий відповідачем відзив, суд зазначає наступне.

Спір в даній адміністративній справі виник з приводу стягнення з відповідача вартості витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 97 559,28 грн.

Разом з позовною заявою позивач надав до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду, згідно якого вказує, що у період навчання з 17.08.2015 по 05.07.2019 відповідач перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням, медичним забезпеченням та житлом із наданням комунальних послуг та після закінчення навчання відповідача було направлено для подальшого проходження служби до комплектуючого підрозділу. Однак, 19.02.2021 року надійшла інформація про те, що наказом ГУНП в Закарпатській області від 10.02.2020 № 38 о/с відповідача звільнено зі служби в Національній поліції на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням до спливу встановленого законом трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Проте, після звільнення відповідача за власним бажанням до спливу встановленого законом трирічного терміну перебування на службі - грошові кошти від відповідача до позивача не надходили, як і будь-які звернення щодо добровільної сплати боргу або способів його сплати (розстрочення суми заборгованості тощо), хоча відповідач був ознайомлений із сумою витрат та реквізитами для їх сплати в добровільному порядку. Згідно заяви про поновлення строку звернення до суду, позивач зазначає, що протягом більше ніж 10-ти років була сформована судова практика щодо розгляду даної категорії справ загальним судом в порядку цивільного судочинства, зокрема така правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 року №461/5577/15-ц та від 31.10.2018 року №820/5761/15. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. З огляду на викладене позивач зазначає, що він 18.10.2021 року, в межах трирічного строку позовної давності та згідно вимог ЦПК України, звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області з даним позовом. Однак, 11.01.2022 року Тячівським районним судом Закарпатської області винесено ухвалу про закриття провадження по справі, у зв`язку з тим, що вказаний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, позивач наголошує, що звернувся до місцевого суду з даним позовом в межах строків позовної давності, а про необхідність звернення з даним позовом в порядку адміністративного судочинства позивачеві стало відомо тільки після отримання ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області, а саме: 13.01.2021 року. Позивач зазначає, що після отримання ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області він із дотриманням місячного терміну звернувся з даним позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Вирішуючи питання щодо звернення позивача до суду в межах встановленого строку, суд виходить з того, що предметом позову по даній справі є, зокрема, стягнення вартості витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

Як встановлено згідно матеріалів справи, під час навчання у Національній академії внутрішніх справ з 17.08.2015 по 05.07.2019 відповідач перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням, медичним забезпеченням та житлом із наданням комунальних послуг та після закінчення навчання відповідача було направлено для подальшого проходження служби до комплектуючого підрозділу.

Згідно позовної заяви позивач зазначає, що 19.02.2021 року до Національної академії внутрішніх справ надійшла інформація про те, що наказом ГУНП в Закарпатській області від 10.02.2020 № 38 о/с відповідача звільнено зі служби в Національній поліції на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням до спливу встановленого законом трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання.

Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону України «Про міліцію» (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Отже, як підтверджується наявними матеріалами справи та визнається позивачем, про обставини, які слугували підставою звернення до суду з даним позовом, а саме: звільнення відповідача за власним бажанням до спливу встановленого законом трирічного терміну перебування на службі позивач дізнався 19.02.2021 року.

Згідно заяви про поновлення строку звернення до суду позивач посилається на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 року №461/5577/15-ц та від 31.10.2018 року №820/5761/15, згідно яких зазначено, що за результатами розгляду справ про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір не стосується проходження відповідачем публічної служби, а пов`язаний з невиконанням ним УМОВ цивільно-правової угоди і вимогою позивача відшкодувати понесені витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі. За таких підстав зазначена категорія спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів, а має вирішуватися за правилами ЦПК України.

Так, позивач наголошує, що в межах трирічного строку позовної давності, визначеного ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України та з урахуванням правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 року №461/5577/15-ц та від 31.10.2018 року №820/5761/15 він звернувся з даним позовом в порядку цивільного судочинства до Тячівського районного суду Закарпатської області.

Однак, ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11.01.2022 року було закрито провадження та вказано, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. А тому позивач зазначає, що після отримання 13.01.2021 року ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області він із дотриманням місячного терміну звернувся з даним позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Проте, суд критично ставиться на посилання позивача, як на підставу поновлення строку звернення до суду на те, що він не знав, що змінилися правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 року №461/5577/15-ц та від 31.10.2018 року №820/5761/15, а тому тільки з ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 11.01.2022 року дізнався про необхідність звернення з даним позовом до адміністративного суду в межах строків визначених КАСУ, з огляду на наступне.

Так, спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року справа № 1.380.2019.001198, постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18).

Отже, на момент отримання позивачем, 19.02.2021 року, інформації про звільнення відповідача зі служби за власним бажанням згідно наказу від 10.02.2020 №38 о/с - спори даної категорії підлягали вирішенню в порядку адміністративного судочинства, згідно строків звернення до суду встановленого нормами КАС України.

При цьому суд констатує, що початок перебігу строку звернення до суду, встановленого КАСУ не може бути пов`язано з обізнаністю чи необізнаністю суб`єкта владних повноважень з правовими позиціями Верховного Суду, а розпочинається з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про виникнення обставин, які слугували підставою звернення до суду.

Так, незнання про правові висновки Верховного Суду щодо окремих процесуальних питань через байдужість або небажання дізнатися про такі не є поважною причиною пропуску суб`єктом владних повноважень строку звернення до суду.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Вказане узгоджується також з правовою позицією Конституційного Суду України.

Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Нормами ч. 2 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод та законних інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Судом встановлено, що спір у даній справі відноситься до справ щодо проходження публічної служби і відповідно до положень частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним судом згідно постанови від 21 лютого 2020 року по справі №340/1019/19.

Як свідчать матеріали справи, згідно листа від 13.05.2021 року відповідача було повідомлено про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС та про розмір таких (а.с. 45-46). Зокрема, на добровільну сплату витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС відповідачу надано строк до 13.06.2021 року (а.с. 45).

Однак, відповідачем не було добровільно сплачено витрати, пов`язані з утриманням у НАВС ані у встановлений позивачем строк до 13.06.2021 року, ані на час розгляду справи по суті.

Таким чином, з 13.06.2021 року, розпочався перебіг місячного строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з позовом про стягнення вказаних витрат у примусовому порядку.

Так, інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Зокрема, поняття "повинна дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Так, позивач звернувся до суду лише 03.02.2022 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду встановленого частиною 5 статті 123 КАС України.

Підстав неможливості звернення до суду у місячний строк позивачем до суду не надано та судом, з наявних матеріалів справи, не вбачається.

Тому, враховуючи те, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами, будь-яких інших обґрунтувань обставин та належних доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено, суд приходить висновків про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене дану позовну заяву слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 123, 241, ч. 3 ст. 243, 256, 294 КАС України, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву Національної академії внутрішніх справ (пл. Солом`янська, буд.1,м.Київ 35,03035) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі - залишити без розгляду.

2. Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Ухвала суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 256 КАС України.

СуддяМ.М. Луцович