Справа № 440/2126/22
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2022-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/2126/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом депутата Карлівської міської ради ІХ скликання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Карлівської міської ради (вул. Полтавський шлях, 85, м. Карлівка, Карлівський район, Полтавська область, 39500) про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

Депутат Карлівської міської ради ІХ скликання ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Карлівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження розпорядження № 3 від 11 січня 2022 року, прийнятого тимчасово виконуючим обов`язки міського голови - секретаря Карлівської міської ради Бобрицьким Сергіє Борисовичем "Про внесення змін до річного розпису загального та спеціального фондів бюджету міської територіальної громади на 2022 рік".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, в.о. міського голови Бобрицьким С.Б. прийнято розпорядження про внесення змін до бюджету, що не відноситься до його компетенції, оскільки це повноваження міської ради.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що зміни до місцевого бюджету на 2022 рік, передбачені оскарженим розпорядженням в.о. міського голови, були затверджені рішенням третього засідання першої сесії Карлівської міської ради 9 скликання від 15.02.2022 «Про внесення змін до показників загального та спеціального фондів бюджету Карлівської міської територіальної громади на 2022 рік», за яке позитивно проголосував і сам позивач.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників.

Дослідивши письмові докази суд встановив наступне.

Розпорядженням т.в.о. Карлівського міського голови С.Б. Бобрицького № 3 від 11.01.2022 вирішено затвердити зміни до річного розпису загального та спеціального фондів бюджету міської територіальної громади на 2022 рік згідно з додатками 1-4.

Пунктом 4 зазначеного розпорядження передбачено винести дане розпорядження на затвердження чергової сесії міської ради.

Пунктом 2 Рішення третього засідання першої сесії Карлівської міської ради 9 скликання від 15.02.2022 «Про внесення змін до показників загального та спеціального фондів бюджету Карлівської міської територіальної громади на 2022 рік» затверджено Розпорядження т.в.о. Карлівського міського голови С.Б. Бобрицького № 3 від 11.01.2022.

Позивач не погодився з розпорядженням т.в.о. Карлівського міського голови С.Б. Бобрицького № 3 від 11.01.2022 та звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

У постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року у справі № 800/541/16 підкреслено, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який:

- має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права;

- пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

- є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

- є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику.

- порушений суб`єктом владних повноважень.

Такі критерії визначені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 9901/216/19.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №295/14795/16-а, від 23.11.2018 у справі №296/10121/17, від 29.01.2019 у справі №826/10853/17, від 05.03.2019 у справі № 360/2334/17, від 15.04.2020 у справі №818/294/18.

Враховуючи той факт, що пунктом 2 Рішення третього засідання першої сесії Карлівської міської ради 9 скликання від 15.02.2022 «Про внесення змін до показників загального та спеціального фондів бюджету Карлівської міської територіальної громади на 2022 рік» затверджено розпорядження т.в.о. Карлівського міського голови С.Б. Бобрицького № 3 від 11.01.2022 суд приходить до висновку, що оскаржене розпорядження жодним чином не порушує прав, свобод чи інтересів позивача.

Відтак, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат також відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову депутата Карлівської міської ради ІХ скликання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Карлівської міської ради (вул. Полтавський шлях, 85, м. Карлівка, Карлівський район, Полтавська область, 39500) про визнання протиправним та скасування розпорядження відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Головуючий суддя К.І. Клочко