Справа № 140/4508/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/4508/21 пров. № А/857/23365/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Пліша М.А., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року (суддя Валюх В.М., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паливно-торгова фірма «Укр-Петроль» про застосування заходів реагування,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області (далі ГУ ДСНС України у Хмельницькій області) у квітні 2021 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паливно-торгова фірма «Укр-Петроль» (далі ТОВ ПТФ «Укр-Петроль»), в якому просило застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації автозаправних станцій до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі наказу «Про проведення позапланових перевірок» від 18.03.2021 № 139 (далі Наказ №139), у період з 31.03.2021 по 01.04.2021 було здійснено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки ТзОВ ПТФ «Укр-Петроль», розташованого за адресою: Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Митрополита Шептицького, 50; на підставі Наказу № 139, у період з 24.03.2021 по 06.04.2021 було здійснено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки ТзОВ ПТФ «Укр-Петроль», розташованого за адресами: Хмельницька область, смт. Ярмолиці, вул. Пушкіна, 72, Хмельницька область, Ярмолинецький район, с. Соколівка, вул. Шевченка, 21А (автодорога Житомир-Чернівці); на підставі Наказу № 139, у період з 30.03.2021 по 06.04.2021 було здійснено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки ТзОВ ПТФ «Укр-Петроль», розташованого за адресами: Хмельницька область, Хмельницький район, Стуфчинецька сільська рада, автодорога Житомир-Чернівці-Тереблече, км 178+264, Хмельницька область, Хмельницький район, автодорога М12 Е50 Західний під`їзд до м. Хмельницького км 2+070, м. Хмельницький, вул. Вінницька, 1/4.

За результатами проведених позапланових перевірок ТзОВ ПТФ «Укр-Петроль» підготовлені та вручені виконавчому директору акти від 01.04.2021 № 72, від 06.04.2021 № 21, від 06.04.2021 № 240, яким встановлені порушення вимог Кодексу цивільного захисту України (далі - КЦЗ України), Положення про паспортизацію потенційно небезпечних об`єктів, затвердженого наказом МНС України від 18.12.2000 № 338 (далі - Положення № 338), Порядку здійснення навчання населення діям у надзвичайних ситуаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2013 № 444 (далі КМУ, Порядок № 444 відповідно), Порядку проведення навчання керівного складу та фахівців, діяльність яких пов`язана з організацією і здійсненням заходів з питань цивільного захисту, затвердженого постановою КМУ від 23.10.2013 № 819 (далі - Порядок № 819), Правил пожежної безпеки для об`єктів зберігання, транспортування та реалізації нафтопродуктів, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 24.12.2008 № 658 (далі - Правила №658), Переліку суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій, які підлягають постійному та обов`язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню на договірній основі, затвердженому постановою КМУ від 26.10.2016 № 763 (далі - Перелік № 763), Порядку ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки, затвердженого постановою КМУ від 11.07.2002 № 956 (далі - Порядок № 956), Державних будівельних норм України Системи протипожежного захисту , затверджених наказом Мінрегіону України від 12.11.2014 № 312 (далі - ДБН В.2.5-56:2014), Правил техногенної безпеки, затверджених наказом МВС України від 05.11.2018 № 879 (далі - Правила № 879), Правил експлуатації та типових норм належності вогнегасників, затверджених наказом МВС України від 15.01.2018 № 25 (далі - Правила № 25), Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом МВС України від 30.12.2014 № 1417 (далі - Правила № 1417).

Позивач вказує, що подальша експлуатація відповідачем шести автозаправних станцій (далі АЗС) із порушеннями вимог законодавства з питань пожежної та техногенної безпеки створює загрозу виникнення пожежі та швидкого її розповсюдження, перешкоджає гасінню пожежі, проведення робіт з евакуації людей, що створює реальну загрозу життю та здоров`ю людей.

Позивач просить застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації АЗС до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки, зазначених в актах, складених за результатами проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки № 72 від 01.04.2021, № 21 від 06.04.2021, № 240 від 06.04.2021.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що на момент винесення рішення суду першої інстанції залишаються не виконаними 35 заходів з питань пожежної та техногенної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, що зазначені в Акті №72; залишаються не виконаними 29 заходів з питань пожежної та техногенної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, що зазначені в Акті №21; залишаються не виконаними 12 заходів з питань пожежної та техногенної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, що зазначені в Акті №240. Апелянт вказує, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем усунуто ряд порушень, оскільки неможливо фактично підтвердити усунення порушень в повному обсязі за доданими доказами. Не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності можливості у відповідача встановити систему раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення, оскільки відповідно до статті 53 КЦЗ України на об`єктах підвищеної небезпеки з метою своєчасного виявлення на них загрози виникнення надзвичайних ситуацій та здійснення оповіщення персоналу та населення, яке потрапляє в зону можливого ураження, створюються та функціонують автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення, незважаючи на наявність або відсутність у Головного управління пульта центрального спостереження. Покликається на висновки Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 20 травня 2020 року викладені у справі №580/32/19.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Разом з тим, від позивача надійшло клопотання про відкладення у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні. Враховуючи те, що дана справа призначена до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, тобто без участі сторін, суд вважає за можливе розглянути її та вказане клопотання відхилити.

Враховуючи те, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що Наказом №139 ГУ ДСНС України у Хмельницькій області затверджено Перелік об`єктів, стосовно яких проводяться позапланові перевірки додержання та виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, до пункту 10 якого включені об`єкти ТзОВ ПТФ «Укр-Петроль» (т.1, а.с. 47-49), на підставі цього наказу видані посвідчення на проведення позапланової перевірки ТзОВ ПТФ «Укр-Петроль» (т. 1, а. с. 44-46).

В період з 31.03.2021 по 01.04.2021 Шепетівський районний сектор ГУ ДСНС України у Хмельницькій області здійснив позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання ТзОВ ПТФ «Укр-Петроль» вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки за адресою: Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Митрополита Шептицького, 50, про що складено акт від 01.04.2021 № 72 (т. 1, а. с. 67-77).

В період з 24.03.2021 по 06.04.2021 Ярмолинецький районний сектор ГУ ДСНС України у Хмельницькій області здійснив позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання ТзОВ ПТФ «Укр-Петроль» вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки за адресами: Хмельницька область, смт. Ярмолиці, вул. Пушкіна, 72, Хмельницька область, Ярмолинецький район, с. Соколівка, вул. Шевченка, 21А, автодорога Житомир-Чернівці, про що складено акт від 06.04.2021 № 21 (т. 1, а. с. 50-60).

В період з 30.03.2021 по 06.04.2021 Хмельницьке міськрайонне управління ГУ ДСНС України у Хмельницькій області провело позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання ТзОВ ПТФ «Укр-Петроль» вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки за адресами: Хмельницька область, Хмельницький район, Стуфчинецька сільська рада, автодорога Житомир-Чернівці-Тереблече, км 178+264 (АЗС № 2) , Хмельницька область, Хмельницький район, автодорога М12 Е50 Західний під`їзд до м. Хмельницького км 2+070 ліворуч (АЗС № 3), м. Хмельницький, вул. Вінницька, 1/4 (АЗС № 1), про що складено акт від 06.04.2021 № 240 (т. 1, а. с. 61-66).

У вищевказаних актах викладено опис фактичних обставин щодо виявлених порушень вимог законодавства та зазначено про порушення ТзОВ ПТФ «Укр-Петроль» вимог КЦЗ України, Положення № 338, Порядку № 444, Порядку № 819, Правил № 658, Переліку № 763, Порядку № 956, ДБН В.2.5-56:2014, Правил № 879, Правил № 25, Правил № 1417.

Судом також встановлено, що ТзОВ ПТФ «Укр-Петроль» зареєстроване, як юридична особа, до видів діяльності якого належить 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (основний), 47.30 роздрібна торгівля пальним , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (т. 2, а. с. 105), та зазначені вище шість АЗС, де були проведені позапланові перевірки, перебувають в оренді відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для задоволення позовних вимог про застосування заходів реагування відсутні з огляду на те, що стосовно більшості встановлених актами перевірки від 01.04.2021 № 72, від 06.04.2021 № 21, від 06.04.2021 № 240 порушень на час розгляду справи відповідачем надані докази їх усунення, наявність частини із зафіксованих даними актами перевірки порушень позивач не довів, при цьому, відповідач вчиняє активні дії щодо усунення решти порушень, а ті порушення, які залишились не усунутими підприємством, не створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються КЦЗ України, Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності №877-V (далі - Закон №877-V) та Правилами №1417.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною першою статті 4 Закону №877-V передбачено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Положеннями статті 64 КЦЗ України встановлено, що центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (частина друга статті 64 КЦЗ України).

До складу центрального органу виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, і його територіальних органів входять: органи державного нагляду у сфері пожежного нагляду; органи державного нагляду у сфері цивільного захисту і техногенної безпеки; підрозділи забезпечення та інші структурні підрозділи (частина третя статті 64 КЦЗ України).

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, що затверджене постановою КМУ від 16.12.2015 № 1052, Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

У пункті 3 зазначеного Положення визначено, що основними завданнями ДСНС України, зокрема, є здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб.

Відповідно до підпункту 57 пункту 4 Указу Президента України №20/2013 від 16.01.2013 Деякі питання Державної служби України з надзвичайних ситуацій ДСНС України відповідно до покладених на неї завдань організовує та проводить перевірки додержання вимог законодавства у сферах цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, організації виконання заходів щодо захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру на підприємствах, в установах, організаціях, що входять до складу залізничного, автомобільного, авіаційного, морського та річкового транспорту, на базах, складах, арсеналах зберігання та у місцях виробництва, утилізації ракетно-артилерійського озброєння, компонентів рідкого ракетного палива.

Згідно з частиною другою статті 51 КЦЗ України, забезпечення техногенної безпеки суб`єкта господарювання покладається на його керівника.

Забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання (частина третя статті 55 КЦЗ України).

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону (статті 66 КЦЗ України).

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 67 КЦЗ України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Відповідно до частини другої статті 68 КЦЗ України, у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Положеннями частини першої статті 70 КЦЗ України встановлено, що підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є, зокрема, недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами.

Водночас, відповідно до частини сьомої статті 7 Закону №877-V, на підставі акту, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Аналіз наведених норм дає підстави суду для висновку, що зупинення експлуатації приміщень є заходом, який застосовується за наявності таких порушень пожежної та техногенної безпеки, які створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 2 КЦЗ України надзвичайна ситуація - обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній або водному об`єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності.

Відповідно до пункту 25 частини першої статті 2 КЦЗ України небезпечна подія - подія, у тому числі катастрофа, аварія, пожежа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, епіфітотія, яка за своїми наслідками становить загрозу життю або здоров`ю населення чи призводить до завдання матеріальних збитків.

Підпунктом 4.3.7 пункту 4.3 ДСТУ 2272-06 Пожежна безпека. Терміни та визначення основних понять встановлено, що небезпечним чинником пожежі є прояв пожежі, що призводить чи може призвести до опіків, отруєння леткими продуктами згоряння або піролізу, травмування чи загибелі людей та (або) до заподіяння матеріальних, соціальних, екологічних збитків. До небезпечних факторів пожежі належать: підвищена температура, задимлення, погіршення складу газового середовища.

Згідно з вимогами пункту 33 частини першої статті 2 КЦЗ України пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.

Отже, законодавець відносить пожежі до надзвичайних ситуацій та пов`язує настання реальної загрози життю та здоров`ю людей від пожежі з обставинами, які можуть призвести до займання та розповсюдження вогню.

Тобто, загроза життю та здоров`ю людей виникає не лише при наявності порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що безпосередньо можуть до неї призвести, але й за наявності інших порушень по нездійсненню заходів щодо захисту людей від шкідливого впливу небезпечних чинників при вже виниклій пожежі або які підвищують ризик розвитку пожеж.

Відповідно до частини другої статті 70 КЦЗ України повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

Апеляційний суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04.06.2019 (справа № 809/443/16), від 11.09.2019 (справа №807/1410/17), від 19.05.2020 (справа №420/5156/18), які полягають у такому.

Орган, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, у разі виявлення факту недотримання вимог пожежної безпеки, на підставі акта, складеного за результатами здійснених заходів (перевірок, тощо), має право звернутися до суду із позовом про застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення експлуатації будівель, споруд, тощо. При цьому, захід реагування у вигляді повного зупинення об`єкту до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки є крайнім заходом, обрання якого є доцільним лише у разі, якщо допущенні порушення реально створюють загрозу життю або здоров`ю людей. Законодавець пов`язує настання реальної загрози життю та здоров`ю людей від пожежі з обставинами, які можуть призвести до займання та розповсюдження вогню. Вжиття заходів реагування на порушення тих чи інших правил пожежної безпеки слід оцінювати з урахуванням принципу пропорційності, що передбачає дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані такі заходи.

Захід реагування у вигляді повного зупинення будівництва (робіт) є виключним заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей. При обранні такого заходу реагування, позивачем як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами. Під час прийняття судового рішення мають бути враховані не лише обставини і підстави, які спонукали позивача як суб`єкта владних повноважень звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування, але і ті, які існують на час ухвалення судового рішення. В протилежному випадку застосування заходів реагування, як виключного заходу, в судовому порядку поширюватиметься на всіх суб`єктів господарювання, відносно яких проведено перевірку і встановлено порушення, які за оцінкою спеціально уповноваженого органу, створюють реальну загрозу життю та/або здоров`ю людей. Втім, за своїм змістом і суттю застосування такого заходу, він застосовується до усунення виявлених порушень та існування реальної загрози життю та/або здоров`ю людей (частина п`ята статті 4 Закону№ 877-V), у зв`язку з чим його застосування після усунення виявлених порушень втрачає той сенс, який законодавством покладений як основа і правова підстава його застосування.

Слід зазначити, що КЦЗ України пов`язує застосування заходів реагування з виявленням порушень, які створюють загрозу життю або здоров`ю людей.

При цьому, захід реагування у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень об`єкту перевірки є виключним заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 810/4274/17.

Так, поняття "загрози життю та здоров`ю" є оціночним. Однак це не спростовує необхідність дослідження судом доказів, якими обґрунтовується їх наявність та зважаючи, що такі спори розглядаються за позовними заявами суб`єктів владних повноважень, суди не повинні обмежуватися тільки даними актів перевірок. Достовірність інформації про зафіксовані в них порушення має бути перевірена судами шляхом зібрання відповідних доказів, а застосування судом обраного заходу реагування обґрунтовуватися з дотриманням всіх принципів адміністративного судочинства.

При обранні заходу реагування у вигляді заборони подальшої експлуатації шести АЗС відповідача, позивачем як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.

При цьому, під час прийняття судового рішення мають бути враховані не лише обставини і підстави, які спонукали позивача як суб`єкта владних повноважень звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування, але і ті, які існують на час ухвалення судового рішення.

В протилежному випадку застосування заходів реагування, як виключного заходу, в судовому порядку поширюватиметься на всіх суб`єктів господарювання, відносно яких проведено перевірку і встановлено порушення, які за оцінкою спеціально уповноваженого органу, створюють реальну загрозу життю та/або здоров`ю людей. Втім, за своїм змістом і суттю застосування такого заходу, він застосовується до усунення виявлених порушень та існування реальної загрози життю або здоров`ю людей (частина п`ята статті 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"), у зв`язку з чим його застосування після усунення виявлених порушень втрачає той сенс, який законодавством покладений як основа і правова підстава його застосування.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №815/6365/17, від 28 квітня 2021 року у справі № 640/10129/20, від 16 вересня 2020 року у справі № 816/4755/15.

Як підтверджується матеріалами справи, стосовно більшості порушень відповідачем надані докази їх усунення, та вчиняє активні дії щодо усунення решти з них.

Також, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не довів наявність реальної загрози життю або здоров`ю людей, що є необхідним елементом для застосування вказаного заходу реагування.

Апелянт акцентує увагу на порушення щодо не створення та не забезпечення функціонування на об`єкті підвищеної небезпеки автоматизованої системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та системи оповіщення, стосовно цього апеляційний суд зазначає наступне,

Відповідно до частини першої статті 53 КЦЗ України, на об`єктах підвищеної небезпеки з метою своєчасного виявлення на них загрози виникнення надзвичайних ситуацій та здійснення оповіщення персоналу та населення, яке потрапляє в зону можливого ураження, створюються та функціонують автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення (далі - автоматизовані системи).

Відповідно до частини третьої статті 53 КЦЗ України, на об`єктах з масовим перебуванням людей створюються та функціонують об`єктові системи оповіщення.

Згідно із частиною четвертою статті 53 КЦЗ України, вимоги до автоматизованих систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та систем оповіщення, а також їх улаштування, експлуатації і технічного обслуговування визначаються правилами, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Таким чином, чинним законодавством, а саме частинами першою та четвертою статті 53 КЦЗ України визначено два критерії для виникнення у суб`єктів господарювання обов`язку щодо встановлення автоматизованих систем раннього сповіщення про надзвичайні ситуації: автоматизовані системи встановлюються на об`єктах підвищеної небезпеки; вимоги до автоматизованих систем, їх улаштування, експлуатації і технічного обслуговування, повинні визначатися правилами, затвердженими МНС України чи ДСНС.

Відповідно до статті 1 Закону України Про об`єкти підвищеної небезпеки, об`єкт підвищеної небезпеки - об`єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об`єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру.

Згідно із частиною четвертою статті 9 вищевказаного Закону, на основі ідентифікаційних даних КМУ затверджує класифікацію об`єктів підвищеної небезпеки і порядок їх обліку.

Згідно із статтею 13 Закону України Про екологічну експертизу, перелік видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, встановлюється КМУ.

Отже, об`єктами підвищеної небезпеки є також і об`єкти, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру, тому можна стверджувати, що об`єкти підвищеної екологічної небезпеки є об`єктами підвищеної небезпеки, оскільки є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру.

Постановою КМУ №808 від 28.08.2013 р. до таких об`єктів підвищеної екологічної небезпеки віднесено АЗС, в т.ч. автомобільні газозаправні станції зрідженого газу.

Отже, відповідно до частини першої статті 53 КЦЗ України, АЗС зобов`язані встановити автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення, тобто, щодо АЗС наявний перший критерій (належність до об`єктів підвищеної небезпеки).

Відповідно до частини четвертої статті 53 КЦЗ України, вимоги до автоматизованих систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та систем оповіщення, а також їх улаштування, експлуатації і технічного обслуговування визначаються правилами, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Правила, що встановлюють вимоги до автоматизованих систем було затверджено Наказом МНС України Про затвердження Правил улаштування, експлуатації та технічного обслуговування систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення від 15.05.2006 №288. Проте, вказані Правила втратили чинність на підставі Розпорядження КМУ №166-р (166-2017-р) від 10.03.2017.

Вказаним наказом МНС України було затверджено також перелік об`єктів, що підлягають обладнанню системами раннього виявлення надзвичайних ситуацій. До 03.08.2011 у цьому переліку пунктом 5 було зазначено також АЗС та автомобільні газозаправні станції.

Проте, з 03.08.2011 АЗС та автомобільні газозаправні станції з переліку було виключено.

Таким чином, щодо АЗС на сьогодні відсутні правила улаштування, експлуатації та технічного обслуговування систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення, тому відповідно другий критерій щодо АЗС (Правила) - відсутній.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, оскільки для АЗС правил, що встановлюють вимоги до автоматизованих систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та систем оповіщення, а також їх улаштування, експлуатації і технічного обслуговування, затверджених центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, поки що не існує, фактично існує колізія, оскільки суб`єкти господарювання хоч і зобов`язані встановлювати автоматизовані системи раннього виявлення надзвичайних ситуацій та систем оповіщення, але одночасно законно не встановлюють їх у зв`язку з відсутністю правил їх улаштування, експлуатації та відсутності АЗС в переліку об`єктів, що підлягають обладнанню системами раннього виявлення надзвичайних ситуацій.

Крім цього, розробка технічного завдання та робочого проекту щодо улаштування комплексу автоматизованих систем раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення можливе за умови дотримання в повному обсязі вимог ДБН В.2.5-76:2014 Автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення.

Відповідно до вимог пункту 3.2ДБН В.2.5-76:2014 автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення (СРВНСО) - автоматизована система класу людина-машина , у якій суміщено автоматичні процеси виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій, спостереження та оброблення інформації щодо поточного стану об`єктів та будівель, інженерних споруд, мереж, що розташовані на територія з ризиком прояву небезпечних явищ і процесів, оперативне надання користувачам фактичної та прогнозованої інформації, а також оповіщення (за необхідності) працівників та керівників об`єкта, відповідальних за стан техногенної безпеки, посадових осіб органів виконавчої влади та місцевого самоврядування і населення при безпосередній участі людини-оператора.

Монтування СРВНСО виконується на підставі затвердженої проектної документації та технічної документації підприємств-виробників з урахуванням вимог норм із монтажу систем автоматизації, протипожежного захисту, інших норм та нормативно-правових актів (пункт 5.9.1 ДБН).

Для забезпечення віддаленого цілодобового нагляду за технічним станом СРВНСО, а також для прийняття з СРВНСО та передавання (ретрансляції) тривожних сповіщень про загрозу або виникнення надзвичайних ситуацій до систем вищого рівня реагування на ці сповіщення - системи централізованого пожежного та техногенного спостереження (надалі - СЦПТС) застосовуються Пульти централізованого спостереження за СРВНСО (далі - ПЦС). Порядок підключення ПЦС до СЦПТС визначається нормативно-технічними та нормативно-правовими документами щодо створення та функціонування СЦПТС (п. 8.1 ДБН).

Згідно з вимогами п. 8.2.1. ДБН В.2.5-76:2014 ПЦС розміщується в приміщеннях центрів обробляння тривожних сповіщень.

З п. 8.2.1 ДБН В.2.5-76:2014 слідує, що оперативно-диспетчерська служба територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, отримує та реагує на сигнал з СРВНСО за допомогою ПЦС, який розміщується в приміщеннях центрів обробляння тривожних сповіщень.

Відповідно до вимог п. 5.2.20 ДБН В.2.5-76:2014 СРВНСО повинна автоматично формувати та за командою оператора передавати до ПЦС тривожне сповіщення щодо виявлення загрози або виникнення НС разом з ідентифікатором електронної картки аварії, з можливістю отримання від ПЦС сигналу підтвердження його прийняття.

За відсутності відповідного реагування оператора СРВНСО на інформацію про наявність ознак загрози виникнення НС СРВНСО автоматично формує та передає до ПЦС відповідне тривожне сповіщення з ідентифікатором картки аварії за найгіршим сценарієм розвитку НС (п. 5.2.21 вказаних ДБН).

Наведене свідчить, що ПЦС повинен отримувати з СРВНСО відповідні службові та тривожні сповіщення щодо загрози виникнення НС, у зв`язку з чим здійснюється відповідне подальше реагування на усунення загрози у порядку, визначеному вимогами ДБН В.2.5-76:2014.

Окрім цього, згідно додатку А Склад системи ДБН В.2.5-76:2014 до складу системи ПЦС має входити: сервер обробки даних, автоматизоване робоче місце оператора ПЦС, комунікаційне обладнання.

Як слідує з додатку Е Перевірка СРВНСО , під час прийняття СРВНСО до експлуатації проводиться перевірка, зокрема, наявності акта проведення дослідної експлуатації. При введенні в експлуатацію СРОВНСО складається акт, невід`ємним додатком до якого є Акт тестового випробування щодо визначення технічної можливості передачі тривожного сигналу від систем спостереження до оперативно-диспетчерської служби (додатки Е, Ж ДБН В.2.5-76:2014).

Згідно з наказом ДСНС України від 22.08.2014 № 481 Про організацію централізованого та техногенного спостерігання центром спостерігання було визначено ДП Центр громадської безпеки 112 .

Проте, у зв`язку з реорганізаційними заходами в системі ДСНС ДП ЦГБ-112 наказом від 11.05.2016 № 218 Про припинення ДП Центр громадської безпеки 12 шляхом ліквідації - ліквідовано.

Таким чином, наведене вище свідчить про те, що у відповідача відсутня фактична можливість усунення вказаного позивачем в акті перевірки порушення, оскільки у самого позивача відсутній відповідний уповноважений орган, який би забезпечував прийом сигналу з ПЦС від СРВНСО для реагування в разі виявлення загрози чи виникнення НС, як того вимагає ДБН В.2.5-76:2014.

Тобто, неможливість відповідача встановити СРВНСО на АЗС є наслідком неможливості дотримання самим позивачем вказаних вище вимог ДБН В.2.5-76:2014 щодо необхідності забезпечення ПЦС, функціонування якого є обов`язковою умовою для улаштування та введення в експлуатацію СРВНСО на об`єкті.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на той факт, що відповідач не має у власності АЗС, а орендує вказані АЗС з відповідним переліком майна, обладнання та устаткування для відпуску нафтопродуктів.

Верховний Суд у постанові від 25.06.2020 року №640/21249/18 зробив наступні висновки.

Забезпечення пожежної безпеки підприємств, установ, організацій покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання, а також орендарів, обов`язки яких щодо дотримання правил пожежної безпеки повинні бути узгоджені умовами договору.

Питання розподілу обов`язків із забезпечення пожежної безпеки в інших спорудах, які покладаються на власників або орендарів згідно договорів найму, впливає на господарські правовідносини між суб`єктами цивільних правовідносин та не можуть виключати реалізацію дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.

При цьому, саме за домовленістю сторін цивільно-правового договору визначаються права та обов`язки орендаря та орендодавця щодо забезпечення пожежної безпеки та відповідальності за порушення вимог пожежної безпеки на об`єкті оренди відповідно до пункту 6 Розділу І, підпунктів 2, 9 пункту 2.1, підпункту 3.22 Розділу V Правил №1417.

Натомість, договірний обов`язок сторін щодо дотримання протипожежних правил приміщення є більш вузьким поняттям та не є тотожним поняттю забезпечення пожежної безпеки відповідно до частини шостої статті 55 КЦЗ України.

Верховний Суд відхилив доводи, що на орендаря покладається обов`язок усунення порушень, виявлених у ході перевірки.

З огляду на вищевказану позицію Верховного Суду, саме на власника, а не на орендаря покладається обов`язок забезпечувати пожежну безпеку та усувати порушення, виявлені в ході перевірки.

Також подібний висновок вже був висловлений у постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 804/3214/18.

Принагідно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач, звертаючись з позовом до суду першої інстанції, з урахуванням принципу співмірності не обґрунтував чи можливе застосування інших заходів реагування окрім повної заборони подальшої експлуатації АЗС. Повне зупинення експлуатації, як зазначалось вище, є виключним, крайнім заходом реагування, відтак апеляційний суд вважає, що в даному випадку апелянту слід було обґрунтувати недоцільність інших заходів реагування, чого зроблено не було.

Враховуючи встановлені обставини, зокрема вжиття ТОВ ПТФ «Укр-Петроль» заходів щодо усунення та фактичного усунення значної частини порушення, що також підтверджується матеріалами справи, а також не доведення позивачем того факту, що виявленні порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки (ті, що залишилися не усунутими) реально створює загрозу життю та здоров`ю людей, за таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для застосування заходів реагування до відповідача шляхом повного зупинення експлуатації АЗС до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року в справі №140/4508/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді М. А. Пліш
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 05.04.2022.