Справа № 564/2514/21
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 564/2514/21 пров. № А/857/23003/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2021 року (головуючий суддя Грипіч Л.А., м. Костопіль) по справі за адміністративним позовом до Управління Держпраці у Рівненській області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області в якому просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення № 000232/07 від 25.08.2021, а провадження у справі закрити.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2021 року позов задоволено частково. Скасовано винесену 25.08.2021 першим заступником начальника Управління Держпраці у Рівненській області Нос Миколою В`ячиславовичем постанову по справі про адміністративне правопорушення№000232/07. Справу надіслано на новий розгляд до Управління Держпраці у Рівненській області. Стягнуто з Управління Держпраці у Рівненській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 227 /двісті двадцять сім/ гривень витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з Управління Держпраці у Рівненській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1500 /одна тисяча п`ятсот/ гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління Держпраці у Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку та просить таке скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що інспектором праці, в межах проведення контрольного заходу у Філії «Костопільський райавтодор» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» Автомобільні дороги України 11 серпня 2021 року складено протокол про адміністративне правопорушення № 000232, під час підписання якого, особа, відносно якої складено такий, не отримала відповідний екземпляр протоколу про адміністративне правопорушення, про що інспектором праці зроблено відмітку на протоколі про адміністративне правопорушення.

16 серпня 2021 року протокол про адміністративне правопорушення було скеровано поштовим відправленням з описом вкладення на адресу місця роботи ОСОБА_1 , де він працює керівником Філії «Костопільський райавтодор» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» Автомобільні дороги України.

Однак, до Управління Держпраці у Рівненській області повернувся конверт поштового відправлення у зв`язку з відмовою адресата.

Даним протоколом було зафіксовано адміністративне правопорушення законодавства про працю зокрема:

порушення статті 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (частини 3 статті 119 КЗпП України, так, під час повторного позапланового заходу державного нагляду (контролю) у формі перевірки у Філії «Костопільський райавтодор» встановлено, що ОСОБА_2 не проведено виплату середнього заробітку за період з грудня 2020 року по березень 2021 року, який належить йому як працівникові, який проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України. Таким чином припис про усунення виявлених порушень від 30.03.2021 № 194а/04- 10/164а не виконаний).

Дане порушення було встановлено актом складеним за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду від 10 серпня 2021 року № 608а/04-10.

Управлінням Держпраці у Рівненській області 19.08.2021 скеровано повідомлено ОСОБА_1 повідомлення від 18.08.2021 № 17-11/4524, яким позивача повідомлено про те, що 25.08.2021 року о 14:00 год за адресою: АДРЕСА_1 , відбудеться розгляд адміністративної справи. На підтвердження цього надано суду копію фіскального чеку РД АТ «Укрпошта» про надіслання повідомлення про розгляд адміністративної справи рекомендованим листом.

У відповідності до вказаного акту та протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженою посадовою особою винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення від 25 серпня 2021 року № 000232/07.

Даною постановою по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 850 гривень за порушення статті 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, статтею 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіальних органів щодо усунення порушень законодавства про працю, зайнятість населення та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або недопущення посадових осіб цих органів до здійснення заходів державного нагляду (контролю), підстави яких визначені законом, -тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 9 статті 4 Закону України «Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» - невиконання приписів, розпоряджень та інших розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю) тягне за собою застосування штрафних санкцій до суб`єкта господарювання згідно із законом.

Також, Управління Держпраці у Рівненській області зазначаєи, що відповідно до норм чинного законодавства новий розгляд справи про адміністративне правопорушення Управління не передбачено.

Апелянт також зазначив, що не погоджується з розподілом судових витрат.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 серпня 2021 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Рівненській області Нос Миколою В`ячеславовичем, винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №000232/07, відповідно до якої ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, що полягає у невиконанні законних вимог посадової особи Управління Держпраці у Рівненській області, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зазначених у Приписі про усунення виявлених порушень №194п/04-10/194а від 30.03.2021, відповідальність за що передбачена ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що зафіксовано актом №608а/04-10 від 10.08.2021, а саме в порушення вимог ч. 3 ст.119 КЗпП України, під час повторного позапланового заходу державного нагляду (контролю) у формі перевірки у Філії «Костопільський райавтодор» встановлено, що ОСОБА_2 не проведено виплату середнього заробітку за період з грудня 2020 року по березень 2021 року, який належить йому як працівникові, який проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, тобто припис про усунення виявлених порушень від 30.03.2021 №194п/04-10/194а не виконаний. Згідно постанови на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн.

Протокол про адміністративне правопорушення №000232 від 11.08.2021 року містить запис про те, що ОСОБА_1 з протоколом ознайомлений, але від підпису відмовився. Відомості про вручення ОСОБА_1 копії протоколу відсутні.

Разом з тим, згідно опису вкладення у цінний лист №799 від 16.08.2021 на адресу Філії «Костопільський райавтодор» ДП Рівненський облавтодор - с.Лісопіль Костопільського району Рівненської області, направлено примірник протоколу про адміністративне правопорушення, без вказання його номера та дати.

Вказана обставина також підтверджується накладною №799 від 16.08.2021. Лист №799 повернувся без вручення у зв`язку із відмовою адресата, що підтверджується наданою відповідачем копією поштового конверта.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції врахував, що відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ст.256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. Відповідно до п.3 ст.278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до ч. 1 ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідач у відзиві на позовну заяву покликався на те, що 19 серпня 2021 року направив ОСОБА_1 повідомлення від 18 серпня 2021 року №17-11/4524, яким останнього повідомлено про те, що 25 серпня 2021 року о 14:00 год за адресою: вул. Лєрмонтова, 7, м. Рівне, відбудеться розгляд адміністративної справи, проте матеріалами справи такого повідомлення не містять і доказів його надсилання та отримання, чи відмови від отримання ОСОБА_1 суду першої інстанції не надано.

У даній спірній ситуації суд першої інстанції врахував, що відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову

Аналогічною є правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14.03.2018 року у справі №760/2846/17, адміністративне провадження №К/9901/1018/17.

З огляду на це, суд першої інстанції правильно скасував оспорювану постанову відповідача.

Однак задовольняючи частково позовні вимоги суд не врахував положення ст. 286 КАС України, згідно якого за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З врахуванням того, що справу про адміністративне правопорушення розглянуто компетентним органом (посадовою особою), то суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм процесуального права, а відтак, таке слід скасувати, позов задовольнити, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

У силу вимог частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що розрахунок правничої допомоги у розмірі 3000 грн завищений у співвідношенні до обсягу наданих позивачу послуг.

Аналізуючи викладене, беручи до уваги положення КАС України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що розмір витрат зазначений позивачем не є пропорційний, а тому розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного вважає, що відшкодуванню підлягають судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 800 грн, оскільки такий розмір витрат є цілком обґрунтованим, а також співмірний з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, позов задовольнити, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області задовольнити частково, рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2021 року по справі № 564/2514/21 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову Управління Держпраці у Рівненській області по справі про адміністративне правопорушення № 000232/07 від 25 серпня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 188-6 КУпАП, і провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Рівненській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви і 800 (вісімсот) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін