Справа № 420/24021/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2022-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління ДПС в Одеській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління ДПС в Одеській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1552 від 19.05.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що здійснює підприємницьку діяльність в сфері сільськогосподарського виробництва за наступними кодами КВЕД: 01.11 вирощування зернових культур (окрім рису), бобових культур і насіння олійних культур: 01.19 вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.63 післяурожайна діяльність; 52.10 складське господарство.

У вересні 2021 року ФОП ОСОБА_1 отримав податкове повідомлення - рішення від 19.05.2021 року № 0-1552 Головного управління ДПС в Одеській області, яким йому визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, 180086,42 грн. (сто вісімдесят тисяч вісімдесят шість гривень 42 коп.) за 2020 рік. Об`єктом оподаткування за цим податковим повідомленням - рішенням є цілісний майновий комплекс консервного цеху площею 4159,6 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу № 6135 від 09.11.2016 р., що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Також представник позивача зазначає, що двічі суд вказав відповідачу на протиправність таких рішень та скасував їх, однак відповідач, знов приймає аналогічне. Так, попри наявність рішень, які набрали законної сили, обставини, згідно яких вказаний об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, відповідач - Головне управління ДПС в Одеській області прийняв оскаржуване податкове-повідомлення рішення, яке є на переконання представника позивача незаконним, протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідачем - Головним управлінням ДПС в Одеській області, як відокремленим підрозділом Державної податкової служби України до суду надано відзиви на адміністративний позов, згідно яких представник відповідача зазначає, що Головне управління ДПС в Одеській області позов не визнає, та не погоджується з доводами позивача.

Представник відповідача зазначає, що згідно даних інформаційно-телекомунікаційної системи податкового органу ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) знаходиться на обліку в Малиновскій ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області як суб`єкт підприємницької діяльності з 24.04.1997 року по теперішній час. Види діяльності: 96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у,- основна, 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур, 01.63 Післяурожайна діяльність, 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 52.10 Складське господарство, 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах.

Представник відповідача вказує, що відповідно до норм Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» (в редакції Указу від 28.06.1999 №746/99, із змінами та доповненнями) та статей 291 та 293 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-IV (із змінами та доповненнями, далі - ПКУ) ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) обрано спрощену систему оподаткування, обліку та звітності зі сплатою єдиного податку 2 група 10% (місце здійснення діяльності м. Одеса). Форма 20-ОПП - повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність - до контролюючого органу не надавалась. Сума доходу, отриманого від підприємницької діяльності, згідно наданої 25.02.2021 року податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2020 рік № 11400185 склала 921 438 грн. 30.09.2021 року ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) як громадянином надано уточнююча декларація про майновий стан і доходи за 2020 рік №40218016 з відображенням доходу від надання майна в лізинг, оренду (суборенду, емфітевзис), житловий найм (піднайм) у сумі 1 496 823,31 грн. Місце розташування даного об`єкта нерухомості - Одеська обл., Лиманський р-н, с. Ониськове, 6.27. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, цілісний майновий комплекс консервного цеху. Загальна площа 4159. 6 кв.м (основною площею 3748, 4 кв.м). Адреса - АДРЕСА_1 .

Разом з тим, представник відповідача зазначає, що контролюючим органом при аналізі та обробці даної інформації було складене оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Отже розрахунок формула розрахунку даного податку виглядає наступним чином. Розмір частки у праві спільної часткової власності, кВ. м. в залежності від періоду володіння - 4159, 60 кв.м. X ставка податку 47, 23 = 196 457 грн. 90 коп. За 12 місяців. В 2020 році була пільга сплати податків на 1 місяць в березні. Тобто суму 196 457 грн. 90 коп. розділити на 12 місяців = 16 371 грн. 49 коп. Тепер суму за 1 місяць 16 371 грн. 49 коп. X 11 місяців = 180 086 грн. 42 коп.

Тому, на переконання представника відповідача, ГУ ДПС в Одеській області цілком на законних підставах винесло оскаржуване податкове повідомлення-рішення №0-1552 за 2020 рік на суму 180 086 грн. 42 коп. (податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачені фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості).

Крім того, контролюючий орган провів аналіз ЄРПН щодо постачання/придбання товарів ФОН ОСОБА_1 (01.01.2017 - 31.12.2020). ФОП ОСОБА_1 - не зареєстровано жодної податкової накладної з придбання чи постачання продукції. Проведеним аналізом ЄРПН неможливо встановити, що ФОП ОСОБА_1 є сільськогосподарськими товаровиробниками.

У відзиві також представник відповідача зазначає, що у своєму позові позивач зазначає, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , використовується ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. На підтвердження даної позиції не було надано технічної документації, складських документів, а лише витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ознайомившись з яким можна лише підтвердити той факт, що ОСОБА_1 - власник нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, як саме використовує позивач дане приміщення та яке його цільове призначення - не зрозуміло.

Враховуючи вищевикладене, на переконання представника відповідача, Головне управління ДПС в Одеській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені правомірно, а вимоги визначені у позові - є безпідставними.

Ухвалою суду від 06.12.2021 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 14.01.2022 року залучено до участі у справі другого відповідача - Головного управління ДПС в Одеській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 24 квітня 1997 року зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця та здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н. в. і. у. (основний); 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 52.10 Складське господарство; 01.63 Післяурожайна діяльність; 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. (а.с. 31-34)

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29.11.2021 року №287329624 ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомого майна: цілісного майнового комплексу консервного цеху загальною площею 4159,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Головним управлінням ДПС в Одеській області 19.05.2021 року прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення №0-1552, яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2020 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 180086,42 грн. (а.с.12).

На переконання позивача відповідачем незаконно і безпідставно прийнято зазначені податкові повідомлення-рішення, а тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 ст.266 ПК України).

Відповідно до п. 30.1, 30.2 статті 30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до п.п. 14.1.235 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» (в редакції чинній на 01.01.2020 року) виробники сільськогосподарської продукції - це виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року по справі №815/2766/18, прийнятою у адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №160766-13 від 31.10.2017 року, яким позивачу нарахований податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 9553,21 грн. на площу належного позивачу об`єкту нерухомого майна - цілісного майнового комплексу консервного цеху, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено наступні обставини:

«…Відповідно до Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником нежитлового об`єкту нерухомого майна цілісного майнового комплексу консервного цеху, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2016 року.

Згідно наданих позивачем копій технічних паспортів на об`єкти нерухомості, які входять до вищевказаного цілісного майнового комплексу, до складу комплексу, окрім будівлі цеху, також входять різноманітні складські приміщення, вагова, котельня, вбиральня…».

Отже, вказані обставини доказуванню згідно ч.4 ст.78 КАС України не підлягають.

Також, у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2021 року по справі №420/9/20, прийнятим у адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.05.2018 року №0-1552, яким позивачу нарахований податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 66553,60 грн. на площу належного позивачу об`єкту нерухомого майна - цілісного майнового комплексу консервного цеху, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку, що у 2017 році позивач здійснював сільськогосподарську діяльність з вирощування зернових культур, тобто відповідно до пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України відносився до категорії сільськогосподарських товаровиробників, а також використовував у такій діяльності будівлі та територію вищевказаного майнового комплексу, які в силу приписів підпункту «ж» 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Так, позивачем до суду на підтвердження здійснення сільськогосподарської діяльності до суду надано договори оренди земельних ділянок, договір купівлі-продажу трактору колісного №1 від 10.03.2017 року, договір купівлі-продажу трактору колісного №0348-167 від 27.05.2017 року, договір найму сільськогосподарської техніки з екіпажем №1/АТ/2020 від 01.06.2020 року, додатки до договору найму сільськогосподарської техніки з екіпажем №1/АТ/2020 від 01.06.2020 року (акти приймання-передачі техніки).

Таким чином, позивач підпадає під визначення сільськогосподарського товаровиробника.

Стосовно цільового призначення належної позивачу на праві власності будівлі, що також є умовою для отримання податкової пільги, суд зазначає наступне.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні, будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські, силоси та т. ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів (2412).

Відповідно до інформації, що міститься в інформаційній довідці з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, належними позивачу об`єктами нежитлової нерухомості є цілісний майновий комплекс консервного цеху.

Судом встановлено, що видами підприємницької діяльності позивача згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування інших однорічних і дворічних культур; післяурожайна діяльність, тощо.

Позивач на підтвердження того, що він, як фізична особа - підприємець, відноситься до категорії сільськогосподарський товаровиробник, та фактично у 2020 році здійснював таку діяльність із використанням вищевказаного об`єкту нерухомості, надав докази на підтвердження того, що у користуванні позивача знаходяться землі сільськогосподарського призначення: договори оренди землі та витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як зазначає позивач, вказаний об`єкт використовуються ним для забезпечення власної сільськогосподарської виробничої діяльності.

Таким чином, суд зазначає, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач здійснював сільськогосподарську діяльність, тобто відповідно до пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України відносився до категорії сільськогосподарських товаровиробників, а також використовував у такій діяльності будівлі та територію вищевказаного майнового комплексу, які в силу приписів підпункту «ж» 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно..

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного суду від 17.02.2021 року у справі №820/3707/17, від 24.04.2020 року у справі №540/2206/19, від 10.04.2020 року у справі №823/1751/17.

Доказів використання позивачем вищевказаного об`єкта нерухомого майна у іншій діяльності відповідачами до суду не надано, так само як не надано доказів на підтвердження відсутності реєстрації позивачем податкових накладних з придбання чи постачання продукції та надання в оренду, лізинг об`єкт стосовно якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення.

Таким чином, встановлені судом обставини справи і наведені норми чинного законодавства свідчать, що відповідачем, при прийнятті спірного рішення, не дотримано зазначених принципів, зокрема, останнім було застосовано до позивача штрафні санкції без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття правомірного рішення.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за даним позовом підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За подання даного адміністративного позову з основною вимогою майнового характеру позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1800,86 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №8771 від 29.11.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути понесені позивачем витрати в розмірі 1800,86 грн.

Стосовно витрат на професійну правову допомогу.

Частинами 1, 2 ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною 1 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із п.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Зазначене відповідає алгоритму дій викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 9901/350/18

Слід зазначити, що представник позивача в адміністративному позові просив здійснити розподіл судових витрат. Сума витрат позивача на правову допомогу зазначена в розмірі 20000,00 грн.

Представником позивача розрахунок вартості послуг адвоката з надання правничої допомоги за договором (угодою) про надання правової допомоги від 04.05.2018 року №6, згідно якого розрахунок вартості послуг обгрунтовується складністю справи, обсягом часу, потрібного для належного виконання доручення клієнта, досвідом роботи адвоката (з березня 2003 року), його професійним рівнем. З урахуванням зазначених критеріїв, вартість 1 чол./год., витраченої адвокатом Іщенком 0.В. на виконання доручення з підготовки, подання до суду позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 19.05.2021 року № 0-1552 Головного управління ДПС в Одеській області, яким ФОП ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що спланується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, 180086,42 грн. (сто вісімдесят тисяч вісімдесят шість гривень 42 коп.) за 2020 рік та представництва інтересів клієнта в адміністративних судах першої та апеляційної інстанцій, за погодженням з клієнтом - ФОН ОСОБА_1 , встановлена на рівні 800 грн.

Перелік наданих адвокатом послуг:

підготовка до складання позовної заяви (первісна зустріч з клієнтом, обговорення та визначення змісту доручення, правова консультація, робота з нормативно-правовими актами, вивчення судової практики в аналогічних справах, в т.ц. практики Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду, ЄСПЛ; визначення правової позиції, формування доказової бази) - 3 чол./год - 2400,00 грн;

складання позовної заяви, формування пакету документів для звернення до суду - 2,5 чол./год - 2000,00 грн;

зустріч з клієнтом-остаточне узгодження позовної заяви та доданих до неї документів перед зверненням до суду - 0,75 чол./год - 600,00 грн;

участь у судовому розгляді в суді першої інстанції, в т.ч. підготовка до судового засідання, складання та подання до суду заяви по суті справи, відповіді на відзив, а також інших заяв, клопотань та заперечень щодо процесуальних питань, участь у судових засіданнях - 15,0 чол./год - 12000,00 грн;

участь в апеляційному провадженні підготовка відзиву на апеляційну скаргу, підготовка до участі у судових засіданнях, подання заяв, клопотань та заперечень щодо процесуальних питань) - 3,75 чол./год - 3000,00 грн.

всього - 20000,00 грн.

Суд враховує, що клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду від відповідача не надходило.

В свою чергу, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №61-3416св18.

В постанові від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 20000,00 грн. є необґрунтованим та непропорційною до предмета спору та складності справи, а також з огляду на те, що розгляд справи здійснено без виклику, тобто без проведення судових засідань, представником позивача окрім позовної заяви, жодних інших процесуальних заяв по суті не подано, наразі відсутні докази щодо здійснення супроводу в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, враховуючи викладене, категорію справи та те, що розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, без необхідності надання додаткових доказів, суд вважає за можливе присудити на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі 4000,00 грн. та саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є пропорційним до предмета спору.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 78, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління ДПС в Одеській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1552 від 19.05.2021 року.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1800,86 грн, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 );

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області (, 65044, м.Одеса, вул. Семінарська, 5);

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44069166, 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5

Суддя П.П.Марин