Справа № 380/1821/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/1821/21 пров. № А/857/1510/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Сеника Р.П.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

за участю представника відповідача Кожухар І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 та Василькевич Віктор Миколайович на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року, прийняте суддею Сидор Н.Т. об 11 годині 38 хвилині у місті Львові, повний текст складений 23.12.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 (надалі позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (надалі ГУ ПФУ у Київській області, відповідач 2 ) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Київській області щодо призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до п. «б» ст. 36 Закону № 2262 як непрацездатному члену сім`ї особи, яка померла внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням службових обов`язків, в той час, коли існували законні підстави для призначення їй пенсії відповідно до п. «а» ст. 36 Закону № 2262 як непрацездатному члену сім`ї загиблого на фронті (зниклого безвісти в період бойових дій під час виконання службових обов`язків); зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області перерахувати та виплачувати пенсію в разі втрати годувальника відповідно до п. «а» ст. 36 Закону № 2262 як непрацездатному члену сім`ї загиблого на фронті (зниклого безвісти в період бойових дій під час виконання службових обов`язків), здійснивши виплату недоплаченої їй пенсії за попередній період, починаючи з травня 2016 року; визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ у Львівській області щодо не встановлення з 01 серпня 2020 року адресної допомоги до пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Постанови № 674; зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області встановити та виплачувати адресну допомогу до пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Постанови № 674 за період з 01 серпня 2020 року по 31 травня 2021 року включно.

Ухвалою суду від 16.08.2021 року позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Київській області щодо призначення позивачу пенсії в разі втрати годувальника відповідно до п. «б» ст. 36 Закону № 2262 як непрацездатному члену сім`ї особи, яка померла внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням службових обов`язків, в той час, коли існували законні підстави для призначення їй пенсії відповідно до п. «а» ст. 36 Закону № 2262; зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області перерахувати та виплачувати позивачу пенсію в разі втрати годувальника відповідно до п. «а» ст. 36 Закону № 2262, здійснивши виплату недоплаченої їй пенсії за попередній період, починаючи з травня 2016 року.

Зазначена вище ухвала суду не оскаржена, відтак, набрала законної сили, а тому суд апеляційної інстанції не надає оцінки обставинам, встановленим зазначеним судовим рішенням.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що враховуючи відсутність у матеріалах пенсійної справи позивачки за період з 01 серпня 2020 року по 31 травня 2021 року висновку про обставини загибелі чи смерті годувальника внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби), суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ у Львівській області щодо не встановлення з 01 серпня 2020 року адресної допомоги до пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Постанови № 674 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області встановити та виплачувати позивачу таку адресну допомогу за вказаний період.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що помилковим є покликання на Порядок №3-1, яким передбачено подання для призначення пенсії в разі втрати годувальника документу, що відображає обставини загибелі чи смерті годувальника очевидного факту.

Відтак, зважаючи на ті документи, які разом з поданням Головного управління НГУ про призначення на ОСОБА_3 пенсії в разі втрати годувальника надійшли до ГУ ПФУ у Київській області, та враховуючи положення ст. 29 Закону № 2262 - XII, згідно з яким сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті, у відповідача 2 були достатні підстави для призначення доньці ОСОБА_4 пенсії відповідно до п «а» ст. 36 цього Закону.

В той же час апелянт, так само як і в ході судового розгляду, звертає увагу на те, що Постанова № 674 не містить відсильної норми до Закону № 2262 - XII. Натомість, «самостійно» визначає коло одержувачів пенсії в разі втрати годувальника, які мають право на одержання адресної допомоги.

Встановлені судом обставини однозначно свідчать про те, що ОСОБА_5 безпосередньо брав участь в АТО та, перебуваючи в районі її проведення поблизу міста Іловайськ Донецької області 29 серпня 2014 року, при виконанні завдань цієї операції - пропав безвісти.

За таких обставин, стосовно ОСОБА_1 як неповнолітньої доньки ОСОБА_4 підлягало застосуванню положення п. 1 Постанови № 674 та мало бути прийняте відповідачем рішення про призначення їй адресної допомоги. Однак, Головним управлінням ПФУ у Львівській області - цього не було зроблено.

Не було усунуто цю помилку й судом, який попри наведені вище та встановлені ним же факти, не застосував положення п. 1 Постанови № 674.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що батько неповнолітньої ОСОБА_1 , ОСОБА_5 уклав контракт про проходження служби у військовому резерві з командиром Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду стрільця-санітара 6-го відділення 2-го взводу спеціального призначення 1-ої роти спеціального призначення 2-го батальйону спеціальною призначення (а.с. 16, 17).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх військ України від 02.07.2014 року № 132дск на підставі розпорядження ГУ НГ України від 01.07.2014 року та розпорядження начальника Північного територіального управління від 02.07.2014 року - з 01 липня 2014 року ОСОБА_5 вибув до м. Ізюм Харківської області для виконання завдань в Східному регіоні держави в ході проведення антитерористичної операції (а.с. 18).

Як підтверджується довідками Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 31.07.2014 року № 93 (а.с. 19) та від 18.12.2015 року № 3524 (а.с. 25) з 01.07.2014 року ОСОБА_5 знаходився в службовому відрядженні на Сході України у розпорядженні керівника антитерористичної операції СБ України та по 29.08.2014 року приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Харківської та Донецької областях (в містах Ізюм, Слов`янськ, Курахово, Іловайськ).

Висновком службового розслідування по факту відсутності особового складу частини від 15 грудня 2014 року встановлено факт зникнення безвісти особового складу Військової частини НОМЕР_1 частини під час виконання завдань антитерористичної операції (а.с. 20-22).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.10.2015 року у справі № 357/14027/15-ц визнано ОСОБА_4 безвісно відсутнім (а.с. 24).

На підставі вказаного рішення суду наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2016 року № 14 (по стройовій частині) солдата резерву ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та зазначено, що початком безвісної відсутності вважається 29 серпня 2014 року за останнім відомим місцем знаходження місто Іловайськ Донецької області; зобов`язано направити до Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату (далі - ОМВК) сповіщення про смерть, а також витяг з наказу про виключення зі списків особового складу частини (а.с. 26).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.08.2017 у справі № 357/7333/17 ОСОБА_4 оголошено померлим (а.с. 27-29).

На підставі цього рішення комісією, призначеною наказом начальника Північного Київського територіального управління Національної гвардії України від 27.10.2017 року № 413 у період з 27.10.2017 року по 31.10.2017 року проведено спеціальне розслідування нещасного випадку по факту загибелі ОСОБА_4 , за результатами якого 31.10.2017 року складено Акт розслідування нещасного випадку, що стався 29 серпня 2014 року за формою Н-5 (а.с. 31-38) та Акт № 12/17 про нещасний випадок (у тому числі поранення) за формою Н-1 (а.с. 39-43), відповідно до яких встановлено, що під час бойових дій в період з 28 по 29 серпня 2014 року поблизу міста Іловайськ Донецької області солдат ОСОБА_5 перебував в оточенні та при виході з нього зник безвісти і до теперішнього часу його місце перебування не встановлено, зроблено висновок, що нещасний випадок з солдатом резерву ОСОБА_6 стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Згідно з протоколом за пенсійною справою № від 06.05.2016 року ГУ ПФУ у Київській області ОСОБА_7 з 06.05.2016 року призначено пенсію в разі втрати годувальника відповідно до п. «б» ст. 36 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за померлого ОСОБА_6 , у розмірі 30% грошового забезпечення (а.с. 101).

Відповідно до Атестату про зняття з обліку у зв`язку зі зміною місця проживання ОСОБА_7 знято з обліку в ГУ ПФУ у Київській області з 01.12.2017 року та передано на облік у ГУ ПФУ у Львівській області (а.с. 102).

Згідно з протоколом за пенсійною справою № від 01.12.2017 року загальний розмір пенсії, призначеної на ОСОБА_1 , з 06.05.2016 року складав 2904,00 грн (а.с. 45).

01.12.2020 року ГУ ПФУ у Львівській області здійснено перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням пенсії як члену сім`ї загиблого ветерана війни відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551 -XII (далі - Закон № 3551), розмір пенсії складає 4 102, 31 грн (а.с. 46).

У грудні 2020 року законний представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , покликаючись на те, що її дочка має право на отримання адресної допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 03.08.2020 року № 674, звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області з письмовою заявою, в якій просила пояснити причини, з яких її доньці не виплачується така допомога.

У відповідь на вказану заяву ГУ ПФУ у Львівській області листом від 31.12.2020 року повідомило, що оскільки в матеріалах пенсійної справи відсутній висновок про обставини загибелі чи смерті годувальника внаслідок поранення, контузії або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції - підстав для встановлення ОСОБА_1 адресної допомоги до пенсії немає (а.с. 44).

05.04.2021 року Медичною (військово-лікарською) комісією ДУ ТМО МВС України по Львівській області прийнято постанову № 7, згідно з якою встановлено причинний зв`язок захворювання, поранення (травми, контузії) колишнього солдата резерву ОСОБА_6 : Поранення (29.08.2014), що призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , та пов`язане з захистом Батьківщини. Підстава: Протокол М(ВЛ)К № 7 від 05.04.2021 року, Висновок службового розслідування по факту відсутності особового складу частини від 15.12.2014 року, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київського суду від 16.10.2015 року та від 01.08.2017 року, Акт форма Н-1 від 31.10.2017 року № 12/17; Акт форма Н-5 від 31.10.2017 року, свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 (а.с. 180).

Відповідно до довідки про перерахунок пенсії від 18.10.2021 року ОСОБА_1 з 01.07.2021 року перерахована пенсія в разі втрати годувальника у зв`язку з уточненням причини смерті годувальника та нарахована адресна допомога згідно з Постановою № 674.

ОСОБА_2 стверджуючи, що ГУ ПФУ у Львівській області допущена протиправна бездіяльність щодо не встановлення її доньці ОСОБА_1 адресної допомоги до пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Постанови № 674 за період з 01 серпня 2020 року по 31 травня 2021 року, звернулася з позовом до суду.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

03 серпня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №674, відповідно до пункту 1 якої встановлено, що з 01.08.2020 року у разі, коли щомісячний розмір пенсійної виплати в разі втрати годувальника, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, установлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), в членів сім`ї осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, та загинули (померли) внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції або забезпечення її проведення безпосередньо в районах її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення здійснення зазначених заходів безпосередньо в районах та у період їх здійснення, або смерть яких пов`язана із захистом Батьківщини, не досягає 7800 гривень, таким членам сім`ї встановлюється адресна допомога до пенсійної виплати в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Пунктом 3 Постанови №674 визначено Пенсійному фонду України забезпечити перерахунок пенсій, передбачений пунктом 1 цієї постанови, за матеріалами пенсійних справ з 1 серпня 2020 року.

У відповідності до статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах: а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків; б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення від 20.03.2002 року №5-рп/2002).

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, із листа ГУ ПФУ у Львівській області від 31.12.2020 року вбачається, що оскільки в матеріалах пенсійної справи відсутній висновок про обставини загибелі чи смерті годувальника внаслідок поранення, контузії або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції - підстав для встановлення ОСОБА_1 адресної допомоги до пенсії немає.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що на час звернення ОСОБА_2 із заявою ( грудень 2020 року) про причини невиплати адресної допомоги її донці наявний був висновок службового розслідування, яким було встановлено факт зникнення безвісти особового складу Військової частини НОМЕР_1 , у складі якої перебував ОСОБА_6 під час виконання завдань антитерористичної операції. Крім того, як вже зазначалось вище, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.10.2015 року у справі № 357/14027/15-ц визнано ОСОБА_6 безвісно відсутнім, а рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.08.2017 року у справі № 357/7333/- оголошено померлим.

Крім того, у період з 27.10.2017 року по 31.10.2017 року проведено спеціальне розслідування нещасного випадку по факту загибелі ОСОБА_6 , зроблено висновок, що нещасний випадок з солдатом резерву ОСОБА_6 стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 03.08.2020 року №674 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» не передбачає жодних виключень для отримання адресної допомоги до пенсійної виплати для членів сімей осіб, які загинули внаслідок поранення, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що відмова відповідача в нарахуванні та виплаті позивачу адресної допомоги у відповідності до Постанови №674 є правомірною. Відтак, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності ГУПФУ у Львівській області щодо не встановлення з 01 серпня 2020 року ОСОБА_1 адресної допомоги до пенсії в разі втрати годувальника відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» № 674; та зобов`язання встановити та виплатити адресну допомогу до пенсії в разі втрати годувальника відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» за період з 01 серпня 2020 року по 31 травня 2021 року включно підлягають до задоволення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат в силу вимог ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 та Василькевич Віктор Миколайович задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 380/1821/21 скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 в інтересах якої діє Сафарова Олена Сергіївна задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не встановлення з 01 серпня 2020 року ОСОБА_1 адресної допомоги до пенсії в разі втрати годувальника відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» № 674.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області встановити та виплачувати ОСОБА_1 адресну допомогу до пенсії в разі втрати годувальника відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» за період з 01 серпня 2020 року по 31 травня 2021 року включно.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 04.04.2022 року.