Справа № 140/1321/22
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/1321/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Волинської митниці (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №0000062 від 11.11.2021, №0000063 від 11.11.2021.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 04.10.2021 по 05.10.2021 інспекторами Волинської митниці проведено документальну невиїзну перевірку ОСОБА_1 щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні транспортного засобу «за митною декларацією від 25.10.2018 №UA 205100/2018/017489, за результатами якої складений акт від 06.10.2021 №0014/7.3-19/09/ НОМЕР_1 . Підставою для проведення перевірка слугувало оформлення товару за митною декларацією від 25.10.2018 №205100/2018/017489 та товаросупровідними документами щодо ввезення на митну територію України «легкового автомобіля марки AUDI, модель - А4, номер кузова - НОМЕР_2 . Автомобіль оформлено із застосуванням преференції по сплаті ввізного мита за кодом пільги «410» на підставі сертифікату з перевезення товару форми EUR.1 від 23.10.2018 №PL/MF/AN 0174105 у відповідності до абзацу 1 частини 5 статті 280 Митного кодексу України (далі - МК України) та підпункту (а) пункту 1 статті 16 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції походження товарів» і методів адміністративного співробітництва (надалі Протокол 1) до Угоди.

На підставі акту перевірки митним органом винесено податкові повідомлення-рішення №0000062 від 11.11.2021, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами на суму 5 552,39 грн - за податковим зобов`язанням, та 1 388,10 грн за штрафними санкціями та №0000063 від 11.11.2021, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезення товарів на суму 1 110,47 грн - за грошовим зобов`язанням та 277,62 грн за штрафними санкціями.

ОСОБА_1 вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними з тих підстав, що при митному оформленні позивачем було сплачено митні платежі: ввізне мито в сумі 15 012,02 грн, податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання в сумі 48 266,84 грн, акцизний податок на транспортні засоби в сумі 20 678,03 грн. Зазначений транспортний засіб ввозився на підставі оформленого рахунку - фактури №181022.5-AST/PPDD від 22.10.2018 від відправника компанії ASANTECH SP.Z.О.О. Позивач вказує, що автомобіль є таким, що походить з країн ЄС та має преференційне походження ЄС для надання режиму вільної торгівлі в рамках угоди про асоціацію. Однак, за наслідками проведеної перевірки відповідачем встановлено, що позивачем для автомобіля марки AUDI, модель - А4, номер кузова - НОМЕР_2 не підтверджене преференційне походження, а тому зменшені ставки ввізного мита згідно Угоди про асоціацію за митною декларацією 25.10.2018 №205100/2018/017489 не підлягають застосуванню.

Позивач зауважує, що така позиція митного органу грунтується виключно на інформації листа Республіки Польща від 22.11.2019 №2601-ІОА.4331.8.2019, яким митні органи Республіки Польщі підтверджують справжність з перевезення товару EUR.1. Однак повідомлено що товар, вказаний у документі не відповідає вимогам преференційного походження згідно з положенням Протоколу 1 Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, з іншої сторони. Також у відповіді вказано, що декларація про походження товару не підтверджена. У графі 14 «(Результати перевірки») надісланої уповноваженим органом Республіки Польща копії сертифіката відмічено, що виконана перевірка довела, що цей сертифікат не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності.

Однак, позивач зазначає, що вказаний лист не може бути належним доказом підтвердження преференційного походження товару, зазначеного у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 23.10.2018 №PL/MF/AN0174105, оскільки декларантом було подано вичерпний перелік документів, який підтверджував і митну вартість товару, і правовідносини з відправником, митне оформлення було успішно проведено. Митним органом не надсилалось ніяких листів чи запитів про надання будь-яких підтверджуючих документів чи повідомлень про надання недостовірних відомостей у поданих документах. Ніяких протоколів про порушення митних правил не складалось та рішень про коригування митної вартості не приймалось.

У зв`язку з вищенаведеним позов просить задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує позовні вимоги та вказує, що згідно із пунктом 2 частини 2 статті 351 МК, відповідно до наказу Волинської митниці від 16.09.2021 №151 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) вимог законодавства України з питань митної справи», проведена документальна невиїзна перевірка фізичної особи - громадянина ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товару за МД від 25.10.2018 №UA205100/2018/017489. Вказана перевірка була розпочата у зв`язку з отриманням листа Державної митної служби України від 19.12.2019 №16/16-01/7/1070 щодо отриманої відповіді уповноваженого органу республіки Польщі від 22.11.2019 № 2601-10А.4331.8.2019 про результати перевірки сертифікатів з перевезення товару EUR.1: від 23.10.2018 №PL/MF/AN 0174105.

Так перевіркою встановлено, що за МД від 25.10.2018 №UA205100/2018/017489: громадянином ОСОБА_1 ввезено товар «Легковий автомобіль марки AUDI, моделі А4,ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_2 , загальна кількість місць, включаючи місце водія - 5, призначений для використання по дорогах загального користування (перевезення пасажирів), номер/модель двигуна - невизначений, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 1968 CM3, потужність - 100 KW, тип кузова - універсал, колісна формула - 4x2, колір- сірий, бувший у використанні, календарний рік виготовлення - 2014, модельний рік виготовлення - 2014, дата введення в експлуатацію - 04.03.2014. Категорія ТЗ за документами виробника - М1, за кодом товару згідно УКТ ЗЕД. Фактурна вартість товару відповідно до фактури від 22.10.2018 №181022.5-AST/PPDD становить 4000 євро (або 128527,58 грн), митна вартість товару заявлена декларантом за резервним методом становить 205644,13 грн. Країна походження товару «EU» - Європейський Союз. Для підтвердження преференційного походження товару до митного оформлення надано сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 23.10.2018 №PL/MF/AN 0174105. Одержувачем та особою, відповідальною за фінансове врегулювання в гр. 8, 9 МД зазначено ОСОБА_1 , Волинська область Луцький р-н, с. Зміїнець, вул. Б. Хмельницького, 8. При доставці товару на митну територію України умови поставки (гр. 20 МД) не вказані, зовнішньоекономічний контракт відсутній .

Відповідач вказує, що згідно з частинами 1-3 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Так, Законом України № 1678-VII від 16.09.2014 ратифіковано укладену в м. Брюсселі 21.03.2014 та 27.06.2014 відповідно Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода).

Згідно положень пункту 1 статті 29 Глави 1 розділу IV Угоди кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони відповідно до Графіків, встановлених у Додатку 1-А до цієї Угоди.

Так, для товарів преференційного походження визначено умову «виробництво у якому ціна усіх матеріалів додатком II Протоколу 1 визначено, що для набуття статусу перевищує 40% ціни товару від виробника».

Статтею 26 Угоди про асоціацію встановлено, що положення Глави І цієї Угоди застосовуються до торгівлі товарами, що походять з території Сторін.

При цьому, для цілей Глави І термін «походження» означає, що товар підлягає під правила походження, викладені в Протоколі І щодо визначення концепцій «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва до Угоди про асоціацію.

Відповідно до п.1 статті 16 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «товарів, що походять з певної країни» і методів адміністративного співробітництва» (далі - Протокол) «товари, що походять з Європейського Союзу і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: а) сертифікат з перевезення товару EUR.1 зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу або б) у випадках, вказаних у Статті 22 (1) даного Протоколу,- декларація, що надалі іменуватиметься «декларація інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до даного Протоколу".

Частиною 3 статті 1 МК України визначено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України , застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до частини першої статті 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Окрім того, згідно статті 33 Протоколу 1 «щодо визначення концепції товарів, що походять з певної країни» подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

Рішення Підкомітету України - ЄС з питань митного співробітництва від 21.11.2018 №1/2018 Протоколу І змінено текстом, викладеним у Додатку до цього рішення, яке набрало чинності з 01.01.2019. У зв`язку з цим, з метою імплементації Угоди про асоціації з 010.01.2019 року в Україні застосовуються Доповнення І та відповідні положення Доповнення II до Конвенції.

Процедуру перевірки достовірності підтверджень походження товарів та правильності інформації, що в них міститься, передбачено статтями 31 та 32 Доповнення І до Конвенції, відповідно до положень яких, подальші перевірки підтверджень походження товарів мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції.

Таким чином, вищезгадана Конвенція надає уповноваженим органам право здійснювати перевірки підтверджень походження товарів як за наявності обгрунтованих сумнівів, та і вибіркові перевірки.

У відповідності до Додатку 1 до Доповнення І «Визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» для товарів товарної групи 87 умовою набуття статусу преференційного походження товару визначено умову: «виробництво у якому ціна усіх матеріалів не перевищує 40% ціни на умовах франко-завод».

Перевірка походження вживаних транспортних засобів з країн Європейського Союзу (далі - ЄС) здійснюється відповідно до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованою згідно Закону У країни від 16.09.2014 №1678-VII (далі - Угода про асоціацію між Україною та ЄЄ).

Відповідно до статей 1,3 Додатку до Рішення Підкомітету Україна - ЄС з питань митного співробітництва №1/2018 від 21.11.2018 у торгівлі з ЄС застосовуються правила походження, викладені у Доповненні І та у відповідних положеннях Доповнення II до Регіональної конвенції про пан-євро- середземноморські преференційні правила походження, до якої Україна приєдналася згідно Закону України від 08.11.2017 №2187-VIII (далі - Регіональна конвенція).

Пунктами 1, 3, 7 статті 16 Доповнення І передбачена процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED, а саме: Сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Експортер, який подає заявку про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів Договірної сторони-експортера, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цієї Конвенції.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1 або EUR- MED, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також для виконання інших умов цієї Конвенції. Для цих цілей вони мають право вимагати будь- яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть доцільними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї Статті. Вони, зокрема, повинні перевірити, чи заповнена графа, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Так, як пред`явлений до митного оформлення декларантом товар є бувшим у вжитку, а його експортер не є його виробником, митницею вирішено провести перевірку достовірності преференційного походження вказаного вище товару.

Керуючись статтею 33 Протоколу І та у порядку визначеному наказом Держмитслужби України від 13.09.2010 № 1050 «Про затвердження Порядку направлення до Держмитслужби звернень митних органів щодо проведення перевірки сертифікатів про походження товарів», на підставі звернення Волинської митниці ДФС від 21.11.2018 №1506/8/03-70-19-04, направлено запит до уповноваженого органу Республіки Польща щодо перевірки сертифікату з перевезення товару EUR. 1 від 23.10.2018 №PL/MF/AN 0174105.

Відповідач звертає увагу, що листом уповноваженого органу Республіки Польща від 22.11.2019 № 2601- 10А.4331.8.2019 проінформовано, що митні органи Республіки Польщі підтверджують справжність з перевезення товару EUR.1. Однак повідомлено що товар, вказаний у документі не відповідає вимогам преференційного походження згідно з положенням Протоколу 1 Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони, та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, з іншої сторони. Також у відповіді вказано, що декларація про походження товару не підтверджена. У графі 14 «(Результати перевірки») надісланої уповноваженим органом Республіки Польща копії сертифіката відмічено, що виконана перевірка довела, що цей сертифікат не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності. Враховуючи викладене, уповноваженим органом Республіки Польща не підтверджено преференційне походження товару зазначеного у сертифікаті.

Також вказує, що митний орган під час перевірки сертифікату керується Додатком III а Доповнення І, в якому міститься зразок та роз`яснення по застосуванню сертифікату з перевезення товару форми EUR.1. на українській мові.

При цьому, уповноваженим органом Польщі за результатами проведеної перевірки надіслано копію самих сертифікатів з перевезення товару EUR.1 з відміткою «не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності» у графі 14 сертифіката. Вказана відмітка належним чином засвідчена уповноваженим органом Польщі, а тому сертифікати з перевезення товару EUR.1 від 23.10.2018 №PL/MF/AN0174105 не підтверджує преференційне походження товару, а тому товарам, які зазначені у сертифікатах, не надається статус преференційного походження відповідно до Угоди про асоціацію між Україною та ЄС, так як експортер не надав жодних підтверджуючих документів.

Отже, згідно надісланої відповіді уповноважених органів Польщі сертифікати з перевезення товару EUR.1від 23.10.2018 №PL/MF/AN 0174105 не може бути підставою для застосування преференційного режиму вільної торгівлі до товарів, оформлених за МД від 25.10.2018 типу ІМ40ДЕ №UA205100/2018/017489.

Статтею 266 МК України визначено обов`язок декларанта здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом, та сплатити митні платежі.

Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за №1372/21684, визначено графи митних декларацій, які заповнюються декларантом самостійно. Зокрема, графа 47 митної декларації, в якій наводяться відомості про нарахування митних платежів, заповнюються декларантом.

Отже, з моменту прийняття митної декларації до митного оформлення декларант несе юридичну відповідальність за достовірність зазначених у ній відомостей та розміру належних до сплати податків.

Окрім цього, Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що платник податків під час вибору контрагента та укладення з ним договорів має керуватись належною обачністю, адже від цього залежить подальше фактичне виконання договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій. Формальна наявність сертифікату походження товару, за видачу якого несе відповідальність експортер, не є достатньою підставою для висновку про вчинення позивачем всіх залежних від нього дій для отримання спірних преференцій (постанови ВСУ від 04.11.2020 справа №300/555/19, від 16.03.2021 справа №815/1592/16, від 23.04.2021 справа №200/7209/19-а).

Формальна наявність сертифікату походження товару, за видачу якого несе відповідальність експортер, не є достатньою підставою для висновку про вчинення позивачем всіх залежних від нього дій для отримання спірних преференцій. Діючи добросовісно та застосовуючи пільгові тарифи, позивач мав безсумнівно переконатися, що поставлений ним товар дійсно є товаром відповідного походження згідно з положеннями вищезазначеної Угоди, а не покладатися лише на відповідальність експортера за видачу відповідного сертифікату. У спірних правовідносинах обов`язок з декларування, визначення і сплати мита та податку має саме позивач, а тому саме він, а не продавець товару, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку.

З огляду на викладене, не виявлення під час митного оформлення порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому.

У даному випадку формальна наявність «сертифікати з перевезення товару EUR.1, за видачу якого несе відповідальність експортер, не є достатньою підставою для висновку про вчинення позивачем всіх залежних від нього дій для отримання преференції.

Діючи добросовісно та застосовуючи пільгові тарифи, позивач мав безсумнівно переконатися, що поставлений ним товар дійсно є товаром відповідного походження згідно з положеннями вищезазначеної Угоди, а не покладатися лише на відповідальність експортера за видачу відповідного сертифікату.

У спірних правовідносинах обов`язок з декларування, визначення і сплати мита та податку має саме позивач, а тому саме він, а не продавець товару, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку.

За результатами перевірки обгрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, з урахуванням інформації та копій документів, отриманих від уповноваженого органу іноземної держави, відповідно до частини 14 статті 354 МК України під час перевірки правильності визначення країни походження, підстав для звільнення від оподаткування, не підтверджено заявлену країну походження товарів встановлено їх походження, як невідоме.

Представник відповідача вважає, що проведена документальна невиїзна перевірка, та як результат прийняті податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими.

Разом з тим, заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу. Вважає, що підготовка вказаної позовної заяви не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу та послуги перекладача.

З врахуванням наведеного, представник відповідача просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що за митною декларацією від 25.10.2018 №205100/2018/017489 та товаросупровідними документами ОСОБА_1 здійснено митне оформлення товару: «Легковий автомобіль марки AUDI, моделі А4,ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_2 , загальна кількість місць, включаючи місце водія - 5, призначений для використання по дорогах загального користування (перевезення пасажирів), номер/модель двигуна - невизначений, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 1968 CM3, потужність - 100 KW, тип кузова - універсал, колісна формула - 4x2, колір- сірий, бувший у використанні, календарний рік виготовлення - 2014, модельний рік виготовлення - 2014, дата введення в експлуатацію - 04.03.2014. Категорія ТЗ за документами виробника - М1, за кодом товару згідно УКТ ЗЕД. Фактурна вартість товару відповідно до фактури від 22.10.2018 №181022.5-AST/PPDD становить 4000 євро (або 128527,58 грн), митна вартість товару заявлена декларантом за резервним методом становить 205644,13 грн. Країна походження товару «EU» - Європейський Союз.

Під час митного оформлення до товарів було застосовано преференційний режим вільної торгівлі на підставі сертифіката з перевезення від 23.10.2018 №PL/MF/AN0174105.

Також під час митного оформлення позивачем було сплачено митні платежі, а саме: ввізне мито - 15012,02 грн, податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання - 48266,84 грн, акцизний податок на транспортні засоби - 20 678,03 грн.

Вказаний транспортний засіб ввозився на підставі рахунку-фактури №181022.5-AST/PPDD від 22.10.2018, наданого експортером ASANTECH SP.Z.О.О.

На підставі наказу Волинської митниці від 16.09.2021 №151 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) вимог законодавства України з питань митної справи», проведена документальна невиїзна перевірка фізичної особи - громадянина ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товару за МД від 25.10.2018 №UA205100/2018/017489. Вказана перевірка була розпочата у зв`язку з отриманням листа Державної митної служби України від 19.12.2019 №16/16-01/7/1070 щодо отриманої відповіді уповноваженого органу республіки Польщі від 22.11.2019 №2601-10А.4331.8.2019 про результати перевірки сертифікатів з перевезення товару EUR.1 від 23.10.2018 №PL/MF/AN 0174105.

Листом уповноваженого органу Республіки Польща від 22.11.2019 №2601-10А.4331.8.2019 не підтверджено преференційне походження товару, зазначеного у сертифікаті від 23.10.2018 №PL/MF/AN0174105.

За результатами перевірки складений акт про результати документальної невиїзної перевірки фізичної особи - громадянина ОСОБА_1 з питань дотримання законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтування та законності надання (отримання) пільг із звільнення від оподаткування за МД від 25.10.2018 №UA205100/2018/017489, яким встановлено порушення позивачем вимог пункту 1 статті 16 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №678-УІІ в частині відсутності підтвердження статусу походження товарів, ввезених за сертифікатом з перевезення товару EUR.1від 23.10.2018 №PL/MF/AN 4105, як такого, що походить з певної країни в розумінні цього Протоколу та підпадають під дію цієї Угоди, частини 7 статті 36, частини 2 статті 48, частини 1 статті 257, пункту 1, 5, 6 частини 8 статті 257, частини 1 статті 270, частини 4, 5 статті 280, частини 1 статті 281 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижене податкове зобов`язання по сплаті мита на транспортні засоби, що ввозяться на митну територію України фізичними особами, на суму 5552,39 грн за МД від 25.10.2018 №UA205100/2018/017489; пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010І №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижене податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД від 25.10.2018 №UA205100/2018/017489 на суму 1110,47 грн.

На підставі акту перевірки Волинською митницею прийнято податкові повідомлення-рішення №0000062 від 11.11.2021, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами на суму 5 552,39 грн - за податковим зобов`язанням, та 1 388,10 грн за штрафними санкціями та №0000063 від 11.11.2021, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезення товарів на суму 1 110,47 грн - за грошовим зобов`язанням та 277,62 грн за штрафними санкціями.

Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та необґрунтованими, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом пунктів 1, 4 частини 1 статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу (частина 1 статті 51 МК України).

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина 1 статті 52 МК України).

Згідно з пунктами 1, 2 частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частинами 1, 2 статті 53 МК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Статтею 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митна декларація реєструється та приймається митним органом у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації. З моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації (частини 1, 5, 8 статті 264 МК України).

За змістом частини 1 статті 266 МК України декларант зобов`язаний: здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Частиною першою статті 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів (пункт 1 частина 1 статті 279 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Згідно з підпунктом 3 пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України.

Об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України (підпункт «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України).

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 ПК України).

Базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів (пункт 190.1 статті 190 ПК України).

Як встановлено судом, фізичною особою - громадянином ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) за МД від 25.10.2018 типу ІМ40ДЕ №UA205100/2018/017489, ввезено товар: «Легковий автомобіль марки AUDI, моделі А4,ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_2 , загальна кількість місць, включаючи місце водія - 5, призначений для використання по дорогах загального користування (перевезення пасажирів), номер/модель двигуна - невизначений, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 1968 см3, потужність - 100 KW, тип кузова - універсал, колісна формула - 4x2, колір- сірий, бувший у використанні, календарний рік виготовлення - 2014, модельний рік виготовлення - 2014, дата введення в експлуатацію - 04.03.2014. Категорія ТЗ за документами виробника - М1, за кодом товару згідно УКТ ЗЕД.

Фактурна вартість товару відповідно до рахунку-фактури від 22.10.2018 № 181022.5- AST/PPDD становить 4000 євро (або 128527,58 грн), митна вартість товару заявлена декларантом за резервним методом та становить 205644,13 грн. Країна походження товару «EU» - Європейський Союз. Для підтвердження преференційного походження товару до митного оформлення надано сертифікат з перевезення товару EUR.1від 23.10.2018 №PL/MF/AN 4105. Одержувачем та особою відповідальною за фінансове врегулювання в гр. 8, 9 зазначено ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 . При доставці товару на митну територію України умови поставки (гр. 20МД) не вказані, зовнішньоекономічний контракт відсутній.

За даною МД сплачені наступні митні платежі:121 - ввізне мито на транспортні засоби, що ввозяться фізичними особами в сумі 15 012,02 грн; 185- акцизний податок в сумі 20678,03 грн; 128 - ПДВ в сумі 48 266,84 грн.

Також суд встановив, а сторони у справі не заперечили, що рішення про коригування митної вартості ввезеного позивачем транспортного засобу митний орган не приймав. Транспортний засіб випущений у вільний обіг на митній території України.

Відповідно до частини 1 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 345 МК України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо: правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України (частина 6 статті 345 МК України).

За змістом статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Пунктом 2 частини 2 статті 351 МК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України (стаття 352 МК України).

Відповідно до частин першої, дванадцятої статті 354 МК України результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами митного органу та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. За результатами зустрічної звірки складається довідка.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником митного органу або його заступником з урахуванням розгляду заперечень до акта (у разі їх наявності) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення або надіслання підприємству акта про результати перевірки у порядку, передбаченому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень підприємства до акта про результати перевірки - приймається з урахуванням висновку за результатами розгляду заперечень до акта про результати перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді підприємству.

Підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах (пункт 54.4 статті 54 ПК України).

Як слідує зі змісту акта документальної невиїзної перевірки від 06.10.2021 №0014/7.3-19/09/, митним органом встановлено, що сертифікат з перевезення є справжнім, однак товари, зазначені в сертифікаті не відповідають вимогам преференційного походження відповідно до положень про вільну торгівлю. В той же час відповідач зазначає, що сертифікат з перевезення EUR.1 не може бути підставою для застосування преференційного режиму вільної торгівлі до товару, оформленого за МД від 25.10.2018 №205100/2018/017489 (а. с. 31).

Тобто, твердження Волинської митниці щодо неможливості застосування преференційного режиму ґрунтується виключно на інформації із листа уповноваженого органу Республіки Польща від 22.11.2019 №2601-ІОА.4331.8.2019.

При цьому, як встановлено судом, під час митного оформлення ввезеного товару позивачу копії такої відповіді надано не було.

Крім того, що частинами 1 та 3 статті 17 розділу V Протоколу І Угоди визначено, що сертифікат з перевезення товару EUR. 1, має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера. А експортер, в свою чергу, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Відповідно до частин 1 та 3 статті 23 розділу V цього Протоколу, експортер, який бажає одержати такий дозвіл, повинен надати митним органам усі гарантії, які вони зважатимуть необхідними для підтвердження статусу походження товарів, а також на виконання всіх інших; умов цього Протоколу; митні органи повинні надати затвердженому експортерові номер митного дозволу, який має бути вказаний на декларації інвойс.

Такі положення законодавства додатково підтверджують, що для отримання сертифікату з перевезення експортер мав пройти певну процедуру, подати необхідні документи, які обов`язково перевірялися митними органами країни-експорту.

При оформленні такого сертифікату з перевезення у жовтні 2018 року ніяких заперечень не виникало.

Як стверджує позивач, до експортера (компанії ASANTECH SP.Z.O.O.) не надходило ні запитів, ні вимог щодо надання документів, які б підтверджували преференційне походження товару зокрема товару, що ввозився ОСОБА_1 .

Разом з тим, оскільки для отримання сертифікату EUR.1 № PL/MF/AN 0174105 від 23.10.2018 звертався саме експортер із відповідним зверненням до компетентних органів, то і відповідальність на достовірність викладеної у цьому сертифікаті інформації повинен нести саме експортер, а не отримувач товару.

Складений компанією-відправником рахунок-фактура (інвойс) повністю відповідає вимогам частини четвертої статті 22 Протоколу, оскільки був здійснений шляхом машинописного друкування на інвойсі з використанням польської мовної версії та власноручно підписані та проштамповані експортером, що їх склав. При цьому, відповідальність за оформлення, видачу та достовірність інформації, що зазначена в рахунку-Фактурі. несе виключно експортер.

Суд звертає увагу, що митний контроль після завершення митного оформлення можливий лише за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України та на підставі письмового розпорядження керівника митного органу або особи, яка його заміщує. Однак, митний орган ніяким чином не підтверджує, що такі сумніви були наявні, оскільки імпортований товар, щодо правильності декларування кодів якого стосувалась документальна перевірка, пройшов митне оформлення. Митна декларація, та безпосередньо сертифікат з перевезення EUR. 1 в якій було задекларовано до ввезення на митну територію України товар була прийнята митним органом, а імпортований товар випущений у вільний обіг, зокрема митний органом проведено митне оформлення товару без будь-яких зауважень.

Щодо належного підтвердження країни походження товару та надання при митному оформленні підтверджуючого документу - Сертифікату про походження товару EUR.1 від 23.10.2018 №PL/MF/AN 0174105 суд вказує наступне.

Статтею 36 МК України, визначено, що: 1. Країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. 2. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. 3. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару. 7. Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Так, починаючи із 01.01.2016 умови торгівлі між Україною та ЄС регламентуються положеннями розділу IV «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею» Угоди по асоціацію між Україною та ЄС», ратифікованої Законом України №1678-V11 від 16.09.2014.

Для цілей глави І зазначеної Угоди, термін «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі І «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до цієї Угоди (далі-Протокол). Перевірка достовірності документів про походження товару здійснюється відповідно до статті 33 Протоколу І довільно (вибіркова перевірка) або коли митні органи мають обгрунтовані сумніви стосовно автентичності таких документів, статусу походження або дотримання інших вимог правил походження.

З метою підтвердження походження ввезення на митну територію України транспортного засобу з країни Європейського Союзу, позивач зауважує, що ідентифікаційний, номер транспортного засобу (англ. Veliicle identification number - VIN), або VIN-код - це унікальний серійний номер, що застосовується в автомобільній промисловості для індивідуального розпізнавання кожного механічного транспортного засобу, причіпного транспортного засобу, мотоцикла та мопеда, визначення яких подані в міжнародному стандарті ISO 3833. Міжнародна організація по стандартизації (ISO) є всесвітньою федерацією національних організацій по стандартизації (комітетів-членів ISO). Згідно стандартів ISO ідентифікаційний номер транспортного засобу наноситься на транспортному засобі у місцях та у відповідності із вимогами міжнародного стандарту ISO 4030 та заноситься у паспорт транспортного засобу. VIN-код є індивідуальним для кожного конкретного транспортного засобу. Він має 17 символів, які умовно поділені натри частини:

Перша частина складається з трьох символів, і є міжнародним кодом виробника (англ. World Manufacturer Identifier - WMI -).

Друга частина; складається з шести символів, і є описовою частиною ідентифікаційного номера транспортного засобу (англ. Veliicle Description Section - VDS).

Третя частина складається з восьми символів, і є розпізнавальною частиною ідентифікаційного номера транспортного засобу (англ. Veliicle Indicator Section - VIS).

Оскільки при ввезенні на митну територію України товарів подавався сертифікат з перевезення товару EUR.1, тобто документ, що підтверджує європейське/українське походження товарів і дає право провести митне очищення вантажу/вантажів з використанням преференційної ставки мита, тим самим знижуючи його вартість для одержувача, то важливо є довести, що ввезенні товари і справді мають європейське походження (розшифрування проведено з допомогою відкритого веб-ресурсу www.ahelp.ua/vin.html). Графа №6 проведеного розшифрування «Дані про виробника, країну походження...» чітко підтверджують, що і ввезені товари мають походження з країні Європейського Союзу, а саме, автомобіль марки AUDI, модель-А4, номер кузова - НОМЕР_2 має походження з Чехії, тобто з країни Європейського Союзу). Зважаючи на те, що Чехія є європейською країною та членом Європейського Союзу, країною-учасником Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, положення такої Угоди поширюються також і на. Імплементація положень Угоди про асоціацію у сфері митної справи відіграє ключову роль у процесі економічної інтеграції України до внутрішнього ринку ЄЄ. Результатом цієї імплементації є суттєве спрощення митних процедур, у даному випадку при ввезенні автомобіля марки AUDI, модель- А4, номер кузова - НОМЕР_2 використання пільги за кодом 410 по сплаті ввізного мита на підставі сертифікатів EUR.1.

Ідентифікаційний номер (VIN-код) ввезеного товару у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах відповідають одне одному. Сертифікат EUR.1 від 23.10.2018 №PL/MF/AN 0174105 у графі №8 «Серійний номер, торгова марка, ідентифікаційний номер, опис товару» містить відомості про торгову марку та VIN-коди ввезених товарів, які кореспондуються у всіх інших і товаросупровідних документах та є достатнім підтвердженням того, що товари мають європейське походження, а відповідно, обґрунтована можливість використання сертифікатів EUR.1 як підстава при використанні пільг по сплаті мита.

З огляду на вказане вище, cуд вважає, що країна походження ввезеного транспортного засобу підтверджена належним чином, митним органом не наведено жодного беззаперечного доказу, який би свідчив про те, що автомобіля марки AUDI, модель- А4, номер кузова - НОМЕР_2 не має походження з країни Європейського Союзу.

Під час проведення митного оформлення транспортного засобу митний орган мав доступ до усіх документів, у яких відображалися VIN-код транспортного засобу, зокрема свідоцтва про реєстрацію та рахунок-фактура, в яких відображені VIN-код транспортного засобу, що використовується більшістю автовиробників світу.

З огляду на те, що, структура VIN -коду визначається міжнародним стандартом ISO 3779:2012, впровадженим Міжнародною організацією зі стандартизації та той факт, що стандарт застосовується для маркування механічних транспортних засобів, причіпних транспортних засобів, мотоциклів та мопедів, з метою їх однозначної ідентифікації, варто зазначити, що і в Україні діє Державний стандарт України ДСТУ ISO 3779:2012 «Колісні транспортні засоби. Номер ідентифікаційний транспортного засобу (VIN)...» вимоги якого гармонізовано з вимогами міжнародного стандарту ISO 3779:2012, який є відповідником цього міжнародного стандарту.

Згідно з пунктом 2.2. Вимог до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, методи такої перевірки, затверджених однойменним Наказом Міністерства Інфраструктури України 26.11.2012 №710, - ідентифікацію виробника, категорії, моделі, дати виготовлення завершеного ТЗ, його призначення, типу двигуна, окремих технічних характеристик здійснюють за даними міжнародного ідентифікаційного номера (VIN - Veliicle Identification Number).

Відповідно до ДСТУ ISO 3779, VIN складається із таких трьох структурних частин: Перша частина - міжнародний - ідентифікаційний код виробника (WMI), складається із трьох символів (арабських цифр та/або великих латинських літер), попередньо присвоєних виробникам КТЗ національною організацією згідно з ДСТУ ISO 3780 для їх ідентифікації. Перші дві літери коду «WA», в конкретному випадку визначають країну-виробника - Німеччина. Лише за даними VIN-коду, який використовуються митними органами для ідентифікації транспортних засобів, відповідач міг визначити країну походження транспортного засобу.

Однак, суд звертає увагу, що сумніви відносно наданих декларантом документів на підтвердження заявленої ним країни походження товару є лише обставиною для додаткової перевірки таких документів та не може бути беззаперечною підставою для нарахування будь-яких додаткових митних платежів, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 23.04.2019 у справі №817/4660/13-а.

Статтею 43 МК України визначено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

З часу ратифікації Угоди про асоціацію між Україною та ЄС, для того щоб скористатись преференціями в рамках вільної економічної торгівлі між Україною та ЄС, товар має бути походженням із України чи ЄС та відповідати правилам походження, визначеним у Протоколі І.

У відповідності до статті 16 зазначеного Протоколу І, основним документом, який підтверджує преференційний характер походження товару є сертифікат з перевезення товару EUR.1.

У відповідності до статті 17 Протоколу І, Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має видаватись митним органом країни експортера на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Частинами 1 та 3 статті 17 розділу V Протоколу І Угоди визначено, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на (письмову заяву експортера. А експортер, в свою чергу, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Відповідно до частин 1 та 3 статті 23 розділу V цього Протоколу, експортер, який бажає одержати такий дозвіл, повинен надати митним органам усі гарантії, які вони зважатимуть необхідними для підтвердження статусу походження товарів, а також на виконання всіх інших умов цього Протоколу; митні органи повинні надати затвердженому експортерові номер митного дозволу, який має бути вказаний на декларації інвойс. Такі положення законодавства додатково підтверджують, що для отримання сертифікату з перевезення експортер мав пройти певну процедуру, подати необхідні документи, які обов`язково перевірялися митними органами країни-експорту.

Проте, як встановлено судом, до експортера (компанії-відправника) не надходило будь-яких запитів або вимог щодо надання документів, які і б підтверджували преференційне походження ввезеного позивачем товару. При цьому, митний контроль після завершення митного оформлення можливий лише за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України та на підставі письмового розпорядження керівника митного органу або особи, яка його заміщує.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження будь-яких сумнівів, оскільки імпортований товар, щодо правильності декларування кодів якого стосувалась документальна перевірка, пройшов митне оформлення. Митна декларація, та безпосередньо сертифікат з перевезення EUR. 1 в якій було задекларовано до ввезення на митну територію України товар була прийнята митним органом, а імпортований товар випущений у вільний обіг, зокрема митним органом проведено митне оформлення товару без будь-яких зауважень, що свідчить про дотримання ОСОБА_1 вимог чинного законодавства щодо здійснення митного оформлення товару із застосуванням преференцій.

Відповідно до статті 29 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро- середземноморські І преференційні правила походження, виявлення незначних розбіжностей між відомостями, наведеними в підтвердженні походження та документах, поданих до митної служби для виконання формальностей, пов`язаних і з імпортуванням товарів, не спричиняє ipso facto нікчемності такого підтвердження походження, якщо належним чином встановлено, що цей документ відповідає представленим товарам.

Так, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 01.08.2019 у справі №400/2924/18 адміністративне провадження №К/9901/15761/19 зазначила, зокрема, що наявність у митного органу сумнівів щодо країни походження товару не є підставою для відмови у його митному оформленні, а є лише підставою для перевірки відповідних відомостей у встановленому законом порядку, не надали оцінки іншим доводам Митниці щодо невідповідності наданих Товариством сертифікатів з перевезення (походження) товарів форми EUR. 1 вимогам Протоколу 1, що, в свою чергу, послугувало підставою для відмови у застосуванні (відновленні) преференційного режиму до імпортованих Товариством товарів.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суд в постанові від 03.03.2020 у справі №803/1208/17 адміністративне провадження №К/9901/1225/17 зазначив: аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що основним документом, що свідчить про країну походження товару для надання товару режиму вільної торгівлі відповідно до критерію достатньої обробки/переробки товару є сертифікат про походження товару, виданий уповноваженим органом держави вивезення відповідно до її національного законодавства.

Відтак, вирішення питання щодо країни походження товару повинне прийматися після одержання додаткових відомостей, сам факт звернення до компетентних організацій країн СНД ще не є підставою для відмови в прийнятті митної декларації.

Необхідно звернути увагу, що на поданому до митного оформлення сертифікаті з перевезення є відмітка митного органу країни-відправлення, сам сертифікат оформлявся країною, яка є членом Європейського Союзу.

В преамбулі Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони встановлено, що до Угоди приєдналися і Польська Республіка, тобто усі документи, які видаються однією державою-членом, використовуючи положення Угоди визнає інша держава-учасник Угоди. Більше того, за законодавством Європейського Союзу, передбачена можливість замитнювати товар в одній з держав-членів Європейського Союзу, усі оформлені документи однією із держав-членів визнає інша держава-член. Саме тому, сумніви Волинської митниці з приводу того, що країною відправлення є Польська Республіка, а сертифікат EUR.1 оформлявся у Польській Республіці не знаходить свого підтвердження.

Частинами 5-6: статті 32 (Перевірка підтверджень походження) Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження регламентовано: митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного - документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Отже, як свідчить акт перевірки від 06.10.2021 №0014/7.3-19/09/, фактично підставою для проведення документальної невиїзної перевірки позивача стала інформація та відомості, викладені в листі Республіки Польща від 22.11.2019 №2601-ІОА.4331.8.2019.

Проте, на переконання суду, указані вище докази, а саме лист уповноваженого органу Республіки Польща від 22.11.2019 №2601-ІОА.4331.8.2019, який взятий до уваги Волинською митницею при проведенні документальної невиїзної перевірки позивача, є неналежним доказом, зважаючи на відсутність його офіційного перекладу на момент проведення такої перевірки та не легалізований в установлений законом спосіб на момент проведення документальної невиїзної перевірки позивача та визначення податкових зобов`язань оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

З цього приводу суд зауважує, що переклад листа уповноваженого органу Литовської Республіки від 15 січня 2020 року N (15.7/22) 3В-324 українською мовою здійснений лише 10 листопада 2020 року (а. с. 91) та долучений відповідачем до матеріалів справи разом з відзивом на позовну заяву.

У той же час переклад українською мовою наданого митному органу Республіки Польща листа від 22.11.2019 №2601-ІОА.4331.8.2019, у матеріалах справи відсутній.

Суд відзначає, що особливості регулювання проведення документальної невиїзної перевірки, встановлені статтею 351 Митного кодексу України, не виключають необхідності дотримання загальних вимог до наявності підстав та порядку проведення перевірок.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документально підтверджена інформація отримана від уповноважених органів іноземних держав повинна бути легалізована у спосіб передбачений чинним законодавством України, в цьому випадку проставлянням апостилю.

З метою дотримання балансу публічних і приватних інтересів законодавством встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання під час проведення перевірки може бути належною підставою для прийняття суб`єктом владних повноважень законного і обґрунтованого рішення.

Разом з тим, порушення відповідачем порядку проведення перевірки, що виразилось у призначенні перевірки на підставі документів органу іноземної держави, не перекладених українською мовою та не легалізованих в установлений законом спосіб, та обґрунтування висновків перевірки на підставі документів також отриманих від органу іноземної держави, не перекладених українською мовою та не легалізованих в установлений законом спосіб, призвело до незаконності як самої перевірки, так і її наслідків.

Взяті до уваги податковим органом документи, складені іноземною мовою на підтвердження правомірності висновків акту перевірки щодо порушення позивачем норм законодавства не є допустимими, достовірними та належними, оскільки такі не перекладені українською мовою та не легалізовані в установлений законом спосіб, а відтак не можуть бути підставою для висновку про порушення позивачем митних правил.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №821/2067/17.

За таких обставин суд уважає, що контролюючий орган при проведенні документальної невиїзної перевірки позивача та при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв з порушенням чинних норм законодавства України.

При цьому, суд погоджується з доводами позивача про те, що сам по собі лист Республіки Польща від 22.11.2019 №2601-ІОА.4331.8.2019 не є виключним, беззаперечним і визначальним доказом у цій справі. Більше того, як уже було зазначено вище, такі документи не були перекладені на державну мову та не легалізовані в установлений законодавством спосіб на час проведення перевірки позивача, що позбавляло контролюючий орган та й суд при розгляді справи, можливості надати оцінку їх змісту на момент проведення такої перевірки, а відтак наведене, переконує суд у неналежності таких документів, як доказів у цій справі.

Крім того, в акті перевірки жодним чином не обумовлено підстав надання відповідачем переваги в доказовій силі листа Республіки Польща від 22.11.2019 №2601-ІОА.4331.8.2019, ніж тим, що подані позивачем до митного оформлення на митниці.

Таким чином, дослідивши фактичні обставини справи та, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що позивачем під час процедури митного оформлення задекларовано митну вартість увезеного ним транспортного засобу і сплачено суми обов`язкових платежів, виходячи з первинних (реєстраційних) документів. Відтак, позивачем виконані митні і податкові зобов`язання під час здійснення митних процедур.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, враховуючи не підтвердження під час розгляду справи обставин, якими контролюючий орган обґрунтовував свої доводи про порушення позивачем вимог пункту 1 статті 16 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №678-УІІ в частині відсутності підтвердження статусу походження товарів, ввезених за сертифікатом з перевезення товару EUR.1від 23.10.2018 №PL/MF/AN 4105, як такого, що походить з певної країни в розумінні цього Протоколу та підпадають під дію цієї Угоди, частини 7 статті 36, частини 2 статті 48, частини 1 статті 257, пункту 1, 5, 6 частини 8 статті 257, частини 1 статті 270, частини 4, 5 статті 280, частини 1 статті 281 Митного кодексу України, а відтак й покладених в основу прийнятих оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, заявлений позивачем позов є підставним та обґрунтованим, та підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених правових положень, суд доходить висновку, що відповідачем при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень не дотримано приписи пунктів 1, 3, 5, 6 частини 2 статті 2 КАС України, у зв`язку з чим такі податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні з цим позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.237149058.1 від 09.12.2021 та № від 26.01.2022, а відтак, враховуючи задоволення позову судом у повному обсязі, за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь ОСОБА_1 належить стягнути 992,40 грн сплаченого судового збору.

При вирішенні клопотання позивача про стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається із доданих письмових доказів (ордеру серії АС №1018678, договору про надання правової допомоги від 05.11.2019, рахунку на послуги правничої допомоги №1-000000350 від 09.12.2021, квитанції №350-к від 10.12.2021, акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) №1-000000350, попереднього (орієнтовного розрахунку) суми витрат на професійну правничу допомогу, позивач сплатив адвокату Крючкову В.О. 5000,00 грн. за надану правову допомогу, яка складається з: ознайомлення ОСОБА_1 з його процесуальними правами та обов`язками (1 год), ознайомлення з документами, наданими клієнтом (2 год), юридичний прогноз справи та детальний аналіз та вивчення фактичних обставин справи (2 год), написання та подання заперечень на акт перевірки (2 год), ознайомлення та опрацювання відповіді на заперечення на акт перевірки (2 год), пошук інформації щодо контрагента (1 год), юридичний прогноз справи та побудова стратегії представництва (1 год), вивчення судової практики (3 год), підготовка та подання позовної заяви (4 год).

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Волинської митниці №0000062 від 11.11.2021 та №0000063 від 11.11.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці (45632, Волинська область, Любомльський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 3992 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський