Справа № 420/13969/21
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2022-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2022 р. м. ОдесаСправа № 420/13969/21

Суддя в суді І інстанції Завальнюк І.В.
Рішення суду І інстанції ухвалено у м. Одеса

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військовій частині НОМЕР_1 , а саме: визнання протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за повних 8 календарних років служби; зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у повному обсязі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що у межах спірних правовідносин позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги при звільнені, в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення, так як позивач не має десяти календарних років вислуги років.

Крім того, апелянт вважає, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 26 травня 2017 року № 136 звільнено ОСОБА_1 з військової служби.

Відповідно до наказу № 136 від 26 травня 2017 року, вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах України становить: календарна 08 років 10 місяців 09 днів; пільгова 02 років 00 місяців 00 днів.

При цьому, позивачу при звільненні не нараховано та не виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.

В свою чергу, вважаючи, що невиплата одноразової грошової допомоги при звільненні порушує права військовослужбовця на належне та гарантоване забезпечення, позивач звернувся до суду.

За наслідком встановлення зазначених обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як позивач має право на отримання спірної допомоги, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності допущеної Військовою частиною НОМЕР_1 бездіяльності щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в межах доводів та вимог апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, суб`єктом владних повноважень у справі не заперечується, що позивачу при звільненні з військової служби не виплачено одноразової грошової допомоги.

При цьому, суб`єкт владних повноважень вважає, що у межах спірних правовідносин позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги при звільнені, в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення, так як позивач не має необхідних десяти календарних років вислуги років.

В свою чергу, як встановлено судом першої інстанції, позивач має більше 8 років календарної вислуги років та 2 роки пільгової вислуги років.

Між тим, як вбачається з вищевикладених положень ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який є спеціальним нормативно-правовим актом у межах спірних правовідносин, для отримання спірної грошової допомоги військовослужбовець має мати більше 10 років вислуги, без зазначення умови, що така вислуга має бути саме календарною.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 11 квітня 2018 року (справа № 806/2104/17), а також постанові від 24 листопада 2020 року (справа № 822/3008/17).

Крім того, колегія суддів зазначає, що ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у межах спірних правовідносин є спеціальним нормативним-правовим актом, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право на отримання військовослужбовцем одноразової грошової допомоги при звільненні має залежати від загальної кількості вислуги років, а не лише календарної.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог у даній справі.

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо пропуску позивачем встановленого строку звернення до суду, з огляду на наступне.

Так, Конституційним Судом України в Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 зроблено висновок про те, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень, не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.

В даному випадку, вимоги позивача про виплату грошової допомоги при звільненні стосуються виплати на яку працівник має право відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, а тому строк звернення до суду у даній справі не застосовується згідно вимог ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Враховуючи зазначене, судова колегія приходить до висновку, що задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права при розгляді справи не допущено, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Єщенко О.В. Крусян А.В.