Справа № 380/5352/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2022-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/5352/21 пров. № А/857/18516/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Сидор Н. Т. у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

01.04.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2021 № Ф-103-11/13.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за спірний період він не займався підприємницькою діяльністю та доходу не отримував, оскільки є особою з інвалідністю 1 групи та з 30.07.2014 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , що виключає підстави для нарахування йому єдиного внеску.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок як особа, яка провадить підприємницьку діяльність, незалежно від отриманих доходів, оскільки відповідно до реєстраційних та облікових даних платників податків інформаційної системи органу доходів і зборів ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ДПІ у Самбірському районі з 11.06.2009 і відомостей від державного реєстратора про державну реєстрацію припинення ним підприємницької діяльності до Головного управління ДПС у Львівській області не надходили.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10.06.2009 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець (запис від 10.06.2009 № 0002647), а 30.07.2014 внесено запис № 4002647 про припинення такої діяльності.

08.02.2021 Головним управлінням ДПС у Львівській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-103-11/13, згідно з якою станом на 31.01.2021 заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені ОСОБА_1 становить 10132,26 грн, яку протягом 10 календарних днів з дня одержання цієї вимоги необхідно сплатити на відповідний рахунок.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинена з 30.07.2014, а тому позивач не є страхувальником у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що виключало правові підстави для нарахування позивачу єдиного внеску та, відповідно, прийняття спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Апеляційний суд, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

За визначенням пункту другого частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Перелік платників єдиного внеску передбачений статтею четвертою Закону № 2464-VI, серед якого, зокрема, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Частиною дванадцятою статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Таким чином, фізична особа-підприємець є платником єдиного внеску з дати її державної реєстрації до дати припинення такої діяльності, незалежно від того чи отримує вона дохід від підприємницької діяльності чи ні.

Згідно з пунктом 1 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449), до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Абзацом 2 пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що у разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Як встановлено з наявної в матеріалах справи копії історії недоїмки платника податків ОСОБА_1 за 2018-2020 роки, останньому нараховано пеню та штрафні санкції зі сплати єдиного внеску за період з 13.04.2018 по 25.08.2020 в розмірі 10868,04 грн, які сплачено не було.

При цьому, згідно з записом у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 4002647 підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинена з 30.07.2014.

Відповідно до частини дев`ятої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що покладення на органи доходів і зборів, до яких входить відповідач, обов`язку ведення обліку платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців зумовлює їх обов`язок володіти інформацією щодо дати реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця, дати припинення ним підприємницької діяльності.

Враховуючи викладене, а також те, що з 30.07.2014 позивач у встановленому законом порядку припинив здійснення підприємницької діяльності, суд висновує, що у спірний період позивач не є страхувальником у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а відтак у відповідача не було правових підстав для нарахування позивачу єдиного внеску (штрафу, пені) та відповідно, прийняття спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Відтак, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що вимога Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2021 № Ф-103-11/13 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі № 380/5352/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 01.04.2022