Справа № 500/1426/22
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1426/22

31 березня 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Служби автомобільних доріг в Тернопільській області до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області про визнати протиправним та скасування рішення про повернення страхових коштів та застосування фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Служби автомобільних доріг у Тернопільській області до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області, у якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області № 33 від 14.02.2022 «Про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів Фонду» в частині неправомірно витрачених коштів ОСОБА_1 в сумі 7506,47 грн та штрафу в сумі 3753,24 грн, загальна сума - 11259,71 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем проведено документальну планову перевірку у позивача щодо дотримання порядку використання страхувальником страхових коштів, результати якої оформлені Актом №2 від 28.01.2022. Позивач, не погоджуючись із висновками, які містяться в пунктах 1, 2 Таблиці 2 Акту про порушення статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо встановлення страхового стажу при оплаті листків непрацездатності, подала відповідачу заперечення до акту перевірку, однак такі були відхилені відповідачем. 14.02.2022 відповідачем винесено рішення №33 «Про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів Фонду», згідно з яким позивачу належить повернути неправомірно витрачені страхові кошти в сумі 7827, 83 грн та сплатити штраф у сумі 3913, 92 грн, разом - 11741, 75 грн. Позивачем повернуто на рахунок відповідача кошти загальною сумою 482,04 грн, з яких 321,36 грн - неправомірно витрачених коштів та 160, 68 грн - штраф.

Позивач не погоджується з висновками, які містяться в Акті №2 щодо встановлення страхового стажу при оплаті листків непрацездатності ОСОБА_1 та прийнятим рішенням №33 від 14.02.2022 в частині повернення неправомірно витрачених коштів в сумі 7506, 47 грн та сплати штрафу у сумі 3753, 24 грн, покликаючись на те, що Акт №2 складений з порушенням вимог законодавства, якими регулюється порядок визначення страхового стажу працівників для здійснення виплат у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Також, в Акті №2 не обґрунтовано в чому полягає невірне визначення страхового стажу та порушення статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що є порушенням пункту 3.2 розділу ІІІ Порядку перевірки правильності використання страхувальниками страхових коштів Фонду соціального страхування України та застосування фінансових санкцій за порушення встановленого порядку їх використання №23 від 02.10.2020.

Позивач вказує, що страховий стаж ОСОБА_1 визначено відповідно до довідок з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, форми ОК-7, та довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно якої страховий стаж ОСОБА_1 станом на 31.12.2020 становить 8 років, 8 місяців, 24 дні. Таким чином, оскільки страховий стаж ОСОБА_1 на січень та травень 2021 (період оплати по листках непрацездатності - АДШ №043424 з 04.01.2021 по 15.01.2021; АДР №159957 з 24.05.2021 по 04.06.2021) становив більше 8 років, а тому допомога по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачем виплачена в розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу).

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Від відповідача 28.03.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що при проведенні перевірки відповідачем встановлено, що позивачем неправильно визначено страховий стаж при нарахуванні та оплаті листків непрацездатності ОСОБА_1 серії АДШ №043424 з 04.01.2021 по 15.01.2021 та серії АДР №159957 з 24.05.2021 по 04.06.2021 та, як наслідок, оплачено ОСОБА_1 щодо даних листків непрацездатності 100 відсотків допомоги по тимчасовій непрацездатності замість 70-ти відсотків, з огляду на що, на переконання відповідача, позивач порушив приписи статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV.

При цьому відповідач зазначає, що проведеною ним перевіркою правильності використання позивачем страхових коштів Фонду соціального страхування, на підставі даних трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що в період з 21.07.2014 по 23.10.2018 ОСОБА_1 не перебувала в трудових відносинах із роботодавцями. З огляду на що, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1 роботодавцем не надавалась.

Вказує, що дані персоніфікованого обліку, вказані у формах ОК-7 та ОК-5 до 2016 року, містять інформацію щодо сум, з яких було сплачено єдиний внесок органами соціального захисту населення за період отримання державної допомоги при народженні дитини, і не містять інформацію про факт перебування таких осіб у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому такий період на підставі даних, зазначених у довідках ОК-7 та ОК-5, до страхового стажу за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності не зараховується.

Водночас відповідачем зазначено, що враховуючи зміни, внесені до частини четвертої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV, - починаючи з 01.01.2016 до страхового стажу за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності прирівнюються періоди сплати єдиного внеску за осіб, які не підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, з огляду на що період отримання допомоги (без надання роботодавцем відповідної відпустки) при народженні дитини, яка виплачується особі протягом трьох років, враховується до страхового стажу за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності лише з 01.01.2016.

Так, станом на 04.01.2021 страховий стаж для виплати допомоги по тимчасовій втраті працездатності (з урахуванням даних трудової книжки та персоніфікованого обліку) у ОСОБА_1 становив 89 місяців 24 дні, тобто 7 років 5 місяців 24 дні; а станом на 24.05.2021 страховий стаж для виплати допомоги по тимчасовій втраті працездатності у ОСОБА_1 становив 94 місяці 18 днів, тобто 7 років 10 місяців 18 днів, а тому, на думку відповідача, для компенсації втрати заробітку ОСОБА_1 у розмірі 100 відсотків - законодавчі підстави відсутні.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів судової справи, 24.01.2022 Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області, на підставі Наказу №3 від 24.01.2022, направлення № 2 від 24.01.2022, в період з 25.01.2022 по 28.01.2022 проведено планову виїзну перевірку Служби автомобільних доріг у Тернопільській області з питань дотримання порядку використання страхувальниками страхових коштів Фонду за період з 01.10.2017 по 30.09.2021.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт документальної перевірки дотримання порядку використання страхувальником страхових коштів Фонду соціального страхування України від 28.01.2022 №2, в якому зафіксовано порушення, серед яких: невірно обчислений страховий стаж по листках непрацездатності: АДШ №043424 з 04.01.2021 по 15.01.2021 ОСОБА_1 (оплачено 100% допомоги замість 70%); АДР №159957 з 24.05.2021 по 04.06.2021 ОСОБА_1 (оплачено 100% допомоги замість 70%), чим порушено ст. 21 Закону України №1105 (арк. справи 11-21).

Не погоджуючись з порушеннями, виявленими в акті перевірки, позивачем подано заперечення до акта документальної перевірки дотримання порядку використання страхувальником страхових коштів Фонду соціального страхування України від 02.02.2022 №08-02/230 (арк. справи 22-25).

За результатом розгляду заперечення на акт перевірки, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Тернопільській області листом від 11.02.2022 №01-04-445/06 повідомило, що заперечення до акта перевірки дотримання Службою автомобільних доріг у Тернопільській області порядку використання коштів дирекції Фонду соціального страхування України не підлягають задоволенню (арк. справи 26-29).

Надалі, на підставі вказаного акту перевірки, відповідачем прийнято Рішення про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів Фонду від 14.02.2022 №33, яким зобов`язано позивача повернути 11741,75 грн, з них 7827,83 грн неправомірно витрачені страхові кошти та 3913,92 грн штрафу (арк. справи 9-10).

Вважаючи рішення про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів Фонду протиправним та незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон №1105-XIV).

Частиною першою статті 4 Закону № 1105-XIV визначено, що Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Згідно з частиною третьою статті 8 Закону № 1105-XIV робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи.

Робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.

Пунктами 2 та 7 частини першої статті 9 Закону № 1105-XIV встановлено, що основними завданнями Фонду та його робочих органів є: надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону; здійснення контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду.

Пунктами 1, 2 та 6 частини другої вказаної статті визначено, що Фонд та його робочі органи відповідно до покладених на них завдань: здійснюють управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду в межах бюджету Фонду, затвердженого Кабінетом Міністрів України, управління майном; проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, страхових виплат; здійснюють контроль за використанням коштів Фонду, веденням і достовірністю обліку та звітності щодо їх надходження та використання, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи.

Згідно з пунктами 3 та 5 частини першої статті 10 Закону № 1105-XIV Фонд має право: перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів Фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів Фонду та зупиняти виплати з Фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним Фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду; накладати і стягувати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені законом за порушення вимог цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 15 Закону № 1105-XIV роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.

Пунктом 1 частини п`ятої статті 15 Закону № 1105-XIV визначено, що роботодавець несе відповідальність за порушення порядку використання коштів Фонду, несвоєчасне або неповне їх повернення.

Частиною шостою статті 15 Закону № 1105-XIV встановлено, що у разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

Відповідно до статті 18 Закону № 1105-XIV страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 1105-XIV право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою статті 30 Закону № 1105-XIV встановлено, що матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначаються та надаються за основним місцем роботи (діяльності).

Щодо порушення позивачем частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV у зв`язку з неправильним обчисленням страхового стажу щодо листків непрацездатності: АДШ №043424 з 04.01.2021 по 15.01.2021 та АДР №159957 з 24.05.2021 по 04.06.2021 ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що проведеною відповідачем перевіркою зафіксовано, що позивачем порушено вимоги частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки останнім невірно обчислено страховий стаж ОСОБА_1 при розрахунку та виплаті допомоги по тимчасовій втраті працездатності, що вплинуло відсотковий розмір такої допомоги (в сторону її завищення) та, як наслідок, призвело до завищення суми компенсації втрат заробітку ОСОБА_1 та неправомірного витрачання позивачем страхових коштів Фонду на загальну суму 7506,47 грн.

Так зокрема, спірним періодом, який, на переконання відповідача, неправомірно враховано Службою автомобільних доріг у Тернопільській області при розрахунку суми компенсації втрат заробітку ОСОБА_1 згідно згаданих вище двох листків непрацездатності, є період з 21.07.2014 по 23.10.2018, за час якого вказаний працівник позивача отримувала допомогу при народженні дитини, яка виплачується протягом трьох років.

Першочергово суд вважає за необхідне зазначити, що згідно Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР, залежно від страхового випадку визначено такі види загальнообов`язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України.

Відносини, що виникають за зазначеними видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Так, розділом IV Закону №1105-ХIV регламентовано правовідносини що виникають за таким видом загальнообов`язкового державного соціального страхування, як страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, яким визначено і коло осіб, які підлягають такому виду страхування, і право громадян на матеріальне забезпечення та соціальні послуги у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також і спосіб обчислення страхового стажу при загальнообов`язковому державному соціальному страхування вказаного виду.

Суд зазначає, що відповідно до абзацу першого частини першої статті 21 Закону №1105-ХIV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

При цьому, відповідно до абзацу другого частини першої вказаної статті, визначено періоди, які включаються до страхового стажу по такому виду страхування як «у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності» в якості періодів, за які сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску, а саме: 1) період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, 2) отримання виплат за окремими видами соціального страхування, крім пенсій усіх видів (за винятком пенсії по інвалідності).

Так, щодо першого періоду, а саме: період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, який міг би бути включеним Службою автомобільних доріг у Тернопільській області до страхового стажу ОСОБА_1 згідно приписів статті 21 Закону №1105-ХIV як страховий стаж по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності суд зазначає наступне.

Пунктом 4 статті 4 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон №504/96) визначено соціальні відпустки, зокрема: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно зі статтею 18 Закону 504/96, після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до приписів статті 20 Закону №504/96, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою матері, батька дитини або осіб, зазначених у частині третій статті 18 Закону №504/96, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Як встановлено судом із трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (арк. справи 61-65), застрахована особа ОСОБА_1 у період з 12.03.2014 по 24.10.2018 не перебувала у трудових відносинах, а в період з 20.03.2014 по 20.07.2014 отримувала виплату допомоги по безробіттю з огляду на що, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому законодавчих підстав для включення вказаного періоду до розрахунку страхового стажу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, - немає.

Щодо другого періоду, визначеного абзацом другим частини першої статі 21 Закону №1105, а саме: отримання виплат за окремими видами соціального страхування, крім пенсій усіх видів (за винятком пенсії по інвалідності), який міг би бути включеним Службою автомобільних доріг у Тернопільській області до страхового стажу ОСОБА_1 згідно приписів статті 21 Закону №1105-ХIV як страховий стаж по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності суд зазначає таке.

Як вже зазначалось судом вище, види соціального страхування в розумінні вказаного абзацу статі 21 Закону №1105, визначено Основами законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР.

З листа Управління соціальної політики Тернопільської міської ради № 5629-Ф від 24.02.2022 відомо, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні соціальної політики, як одержувач державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримувала «допомогу при народженні дитини» з 01.10.2014 по 30.09.2017 в розмірі 860,00 щомісячно та 10320,00 грн одноразово (арк. справи 40).

Суд зазначає, що виплата допомоги при народженні дитини, яку отримувала ОСОБА_1 врегулювано Законом України «Про допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII та постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми», якими передбачено, що допомога при народженні дитини це вид держаної допомоги, яка надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

На переконання суду, вказана державна допомога, яка виплачувалась Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради громадянці ОСОБА_1 не є «виплатою за окремими видами соціального страхування, крім пенсій усіх видів (за винятком пенсії по інвалідності)», в розумінні абзацу другого частини першої статі 21 Закону №1105, оскільки надається батькам, опікунам не за умовами «соціального «страхування», види та порядок надання яких визначено діючим законодавством, а отже, як наслідок, підстав для врахування періоду виплати вказаної державної допомоги ОСОБА_1 до страхового стажу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, - також немає.

Водночас, судом враховано той факт, що згадана стаття 21 Закону №1105, зокрема четверта частина, зазнала законодавчих змін у 2017 році, зокрема, в частині можливості «прирівняти» певні періоди, протягом яких особа не підлягала страхуванню за Законом №1105, але за неї сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII до частини четвертої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV внесено зміни, відповідно до яких до страхового стажу прирівнюються періоди, починаючи з 1 січня 2016 року, протягом яких особа не підлягала страхуванню за цим Законом, але нею або роботодавцем за неї сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У преамбулі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI зазначено, що цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 та 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що страхові кошти - кошти, які формуються за рахунок сплати єдиного внеску та надходжень від фінансових санкцій (штрафів та пені), що застосовуються відповідно до закону.

Відповідно до абзацу 7 пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є: органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 2464-VI розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тому, для осіб, які не підлягають страхуванню за Законом № 1105-XIV однак отримували допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та з якої органами, які виплачували таку допомогу здійснювались відрахування єдиного соціального внеску - до страхового стажу зараховується лише період з 01.01.2016.

При цьому слід зазначити, що саме дані персоніфікованого обліку, вказані у формах ОК-7 та ОК-5 до 2016 року, містять інформацію щодо сум, з яких було сплачено єдиний внесок органами соціального захисту населення за період отримання громадянами «державної допомоги при народженні дитини».

Згідно матеріалів судової справи та Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про трудовий та страховий стаж ОСОБА_1 , такий період догляду відображений, як страховий стаж і до 31.12.2015.

Однак, враховуючи внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII до частини четвертої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV зміни, відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Дані про трудовий та страховий стаж можна використовувати для обчислення «прирівняного» страхового стажу за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності лише з 01.01.2016.

Відповідно до частини третьої статті 21 Закону №1105-ХIV страховий стаж обчислюється в місяцях.

Приписами частини першої статті 24 Закону №1105-ХIV, допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах:

1) 50 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років;

2) 60 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від трьох до п`яти років;

3) 70 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від п`яти до восьми років;

4) 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років.

З матеріалів справи слідує, що виплата страхових коштів для ОСОБА_1 у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності здійснена у розмірі 100 (ста) відсотків за двома листками непрацездатності, а саме: АДШ №043424 з 04.01.2021 по 15.01.2021 та АДР №159957 з 24.05.2021 по 04.06.2021.

Як слідує зі змісту приписів статті 24 Закону №1105, розмір допомоги по тимчасовій втраті працездатності, що виплачується застрахованим особам, поставлено в пряму залежність від страхового стажу особи та підлягає виплаті у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років

Відповідно до статей 6, 7, пункту 7 частини першої, пункту 6 частини другої статті 9, пункту 3 частини першої статті 10, частини другої статті 12, пункту 3 частини другої та частин п`ятої - восьмої статті 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», пункту 7 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з метою врегулювання порядку проведення перевірок страхувальників щодо правильності використання ними страхових коштів Фонду соціального страхування України та застосування фінансових санкцій, Правлінням Фонду соціального страхування України прийнято постанову № 23 від 02.10.2020 «Про затвердження Порядку перевірки правильності використання страхувальниками страхових коштів Фонду соціального страхування України та застосування фінансових санкцій за порушення встановленого порядку їх використання»

Згідно положень пунктів 3.1, 3.2, 3.3 вказаного Порядку перевірки правильності використання страхувальниками страхових коштів Фонду соціального страхування України та застосування фінансових санкцій за порушення встановленого порядку їх використання, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 02.10.2020 № 23, результати документальної перевірки оформлюються у формі акта документальної перевірки дотримання порядку використання страхувальником страхових коштів Фонду соціального страхування України. Акт перевірки є службовим двостороннім документом, що підтверджує факт проведення перевірки, відображає її результати та є носієм доказової інформації про виявлені порушення у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, контролюючим органом при перевірці встановлено (з урахуванням даних трудової книжки та персоніфікованого обліку), а позивачем не спростовано, що станом на 04.01.2021 (листок непрацездатності АДШ №043424) страховий стаж для виплати допомоги по тимчасовій втраті працездатності у працівника позивача ОСОБА_1 становив 89 місяців 24 дні (7 років 5 міс. 24 дні), а станом на 24.05.2021 (листок непрацездатності АДР №159957) становив 94 місяці 18 днів (7 років 10 місяців 18 днів), що згідно приписів згаданої статті 24 Закону №1105 дає підстави для виплати працівниці ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій втраті працездатності у розмірі 70 відсотків середньої заробітної плати (доходу), а для компенсації втрати заробітку ОСОБА_1 у розмірі 100 відсотків, як це зроблено позивачем - законодавчі підстави відсутні.

За наведених обставин справи, суд дійшов переконання, що Службою автомобільних доріг у Тернопільській області, неправомірно використано кошти Фонду соціального страхування України на загальну суму 7506,47 грн, що є підставою для їх повернення Фонду та застосування до позивача штрафу у розмірі 3753,24 грн.

При цьому, покликання позивача на лист Управління соціальної політики Тернопільської міської Ради) №5629-Ф від 24.02.2022, як на підтвердження правомірності своїх дій, суд оцінює критично та зазначає наступне.

Як слідує зі змісту вказаного листа Управління, він наданий у відповідь на адвокатський запит адвоката Кавійчик Віти Петрівни від 21.02.2022 на такі поставлені органу соціальної політики питання, а саме: «на якій підставі та в якому розмірі Вами сплачено страхові внески за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; чи подавались Вами до територіальних органів доходів і зборів, звіти про нарахування та сплату єдиного внеску за формою, встановленою Міндоходами за погодженням з Пенсійним фондом України та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування за ОСОБА_1 .? Якщо так, то прошу надати належним чином завірену копію даних звітів» (арк. справи 38-39).

Водночас, суд звертає увагу, що адвокатський запит, та, як наслідок, відповідь на нього, надана Управлінням, стосується підстав, розміру та подання звітності щодо сплати страхових внесків за ОСОБА_1 , яка з 21.07.2014 по 23.10.2018 не перебувала в трудових відносинах з роботодавцями про що й було повідомлено адвоката та зазначено, що ОСОБА_1 , перебувала на обліку в управлінні соціальної політики саме як одержувач державної допомоги при народженні дитини.

Суд звернув увагу на те, що у вказаному листі Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, з покликанням на Порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб», затвердженого постановою КМУ від 02.03.2011 №178, зроблено власний висновок про те, що факт проведення ним нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України в розмірі 22% від мінімальної заробітної плати на відповідний рік, - «дає право на зарахування до страхового стажу періоди отримання допомоги при народженні».

Так, відповідно до абзацу сьомого пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» органи, що виплачують особам допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народжені дитини, є платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зазначені платники сплачують єдиний внесок за таких осіб, що відповідно до пункту 3 додатка до постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 675 «Про затвердження пропорцій розподілу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», спрямовується на загальнообов`язкове державне «пенсійне» страхування (до солідарної системи), а такі особи були застрахованими особами лише відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, як вже зазначалось судом, починаючи саме з 1 січня 2016 року до страхового стажу «прирівнюються» періоди, протягом яких особа не підлягала страхуванню за цим Законом, але нею або роботодавцем за неї сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з огляду на що суд не приймає до уваги зазначений висновок Управління соціальної політики, оскільки він, на переконання суду, є невмотивованим та не відповідає приписам статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV, з врахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII.

Згідно пункту 4.1 Порядку перевірки правильності використання страхувальниками страхових коштів Фонду соціального страхування України та застосування фінансових санкцій за порушення встановленого порядку їх використання, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 02.10.2020 № 23, підставою для прийняття рішення про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкцій є акт перевірки, яким задокументовані випадки порушення страхувальником порядку використання страхових коштів Фонду.

За наведених обставин суд прийшов до висновку, що рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області від 14.02.2022 №33 про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів Фонду, яке прийнято на підставі Акту документальної перевірки дотримання порядку використання страхувальником страхових коштів Фонду соціального страхування України №2, - прийнято у межах наданих відповідачем повноважень, з встановленням тих обставин, які необхідні для прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, що є предметом оскарження в межах даної судової справи та правомірність якого підтверджена наданими до суду доказами, відтак підстави для задоволення позовних вимог Служби автомобільних доріг у Тернопільській області, - відсутні.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, керуючись приписами статті 139 КАС України, судовий збір не повертається позивачу, та за відсутності понесених судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з позивача на користь суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Служби автомобільних доріг в Тернопільській області до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасувати рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області №33 від 14.02.2022 «Про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів Фонду» в частині неправомірно витрачених коштів в сумі 7506 (сім тисяч п`ятсот шість) гривень 47 коп. та штрафу в сумі 3753 (три тисячі сімсот п`ятдесят три) гривні 24 коп., - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 31 березня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - Служба автомобільних доріг в Тернопільській області (місцезнаходження: вул. О.Кульчицької 8, м. Тернопіль, 46001,, );

відповідач: - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Микулинецька, 3А, м. Тернопіль, 46006, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.