Справа № 160/26702/21
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Меркулова Тетяна Петрівна, до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, -
Обставини справи: 23.12.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Меркулова Тетяна Петрівна, до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до п «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з дати звернення за призначенням пенсії;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 908,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.
26.01.2022 від відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшла заява про заміну неналежно відповідача, яка ухвалою суду від 27.01.2022 залишена без задоволення.
03.02.2022 засобами поштового зв`язку від 31.01.2022 до суду від відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 зазначає, що заява позивача від 29.10.2021 про призначення пенсії за вислугу років розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за принципом екстериторіальності. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області позивачу у призначенні за вислугу років відмовлено. Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України від 03.10.2017 №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Закон України від 03.10.2017 №2148-VІІІ набрав чинності 11.10.2017, а тому, стаж роботи за вислугу років зараховується станом на 11.10.2017 та на умовах, які діяли на 11.10.2017. За доводами відповідача-2, станом на 11.10.2017 у позивача відсутній стаж, що дає їй право на призначення пенсії за вислугу років. З огляду на викладені обставини, відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
На виконання вимог ухвали суду від 27.01.2022 відповідачем-2 надані копії: заяви про призначення пенсії; рішення про відмову у призначенні пенсії; розрахунку стажу роботи позивача.
09.02.2022 засобами поштового зв`язку від 07.02.2022 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що згідно з пунктом «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Закон №1788) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911 до Закону №1788 внесено зміни, якими збільшено спеціальний стаж в залежності від його наявності на певну дату, підвищено на п`ять років загальний стаж роботи, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених, зокрема пунктом «е» ст.55 Закону №1788, встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. У подальшому рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту «а» ст.54, ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VІІІ. Положення пункту «а» ст.54, ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними зазначеними вище Законами визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Представник позивача зазначає, що позивач звернулась за призначенням пенсії після прийняття рішення Конституційним Судом України, а тому відповідач повинен застосувати положення пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в первісній редакції. Крім цього, представник позивача указує, що спеціальний стаж позивача на день звернення з заявою про призначення пенсії за вислугу років становив 28 років, що є достатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З огляду на викладені обставини, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
16.02.2022 у підготовче судове засідання з`явився представник позивача, який на виконання вимог ухвали суду від 27.01.2022 надав копію трудової книжки позивача.
Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, відповідно до вимог КАС України.
14.03.2022 засобами електронної пошти до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Меркулової Т.П., в якій представник позивача з урахуванням воєнного стану України та з метою забезпечення життя та здоров`я учасників справи, враховуючи, що позивачем та відповідачами надані всі наявні в них докази на підтвердження позовних вимог та заперечень проти позову, просить суд розглянути справу у порядку письмового провадження.
Представники відповідачів у судове засідання, призначене на 14.03.202, не з`явилися, у зв`язку з цим, а також з огляду на зазначену вище заяву представника позивача, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у письмовому провадженні.
Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Згідно з ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
18.03.2022 суддя Кучугурна Н.В. знаходилась у щорічній відпустці, що підтверджується довідкою начальника відділу управління персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду, у зв`язку з цим, рішення ухвалено після виходу судді з відпустки.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
29.10.2021 ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-2) з заявою про призначення пенсії.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (відповідач-1) від 03.11.2021 №18 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.

У цьому рішенні також зазначено про таке.

Відповідно до п.2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» право на пенсію за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Законом №2148-VІІІ (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, передбачений статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788). Пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788 за Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.

Право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку, за наявності вислуги років у період: до 01.04.2015 - не менше 25 років; до 01.01.2016 - не менше 25 років 6 місяців; до 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців.

Вік заявниці 47 років.

Страховий стаж особи становить 35 років 2 місяці 19 днів, за вислугу років - 24 роки 2 місяці 7 днів (на 11.10.2017).

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу та стажу вислуги років зараховано всі періоди. Не працює з 02.12.2019.

Дата, з якої матиме право на пенсійну виплату 20.03.2037.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Зазначене рішення доведено до відома позивача листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11.11.2021 №0400-010226-8/147948.

Позивач з прийнятим рішенням не погоджується, вважає його протиправним, у зв`язку з чим, звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148-VIII, набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV. Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 51 Закону №1788-ХІІ, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно з частиною 1 статті 52 Закону №1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» частини першої статті 55 вказаного Закону було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції: право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №911-VIII) внесено зміни до статті 55 Закону №1788-ХІІ, зокрема, у пункті «е» в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років і доповнено абзацами дванадцятим-двадцять п`ятим.

Таким чином, з прийняттям Закону №213-VIII було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами «д», «е», «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, а Закон №911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII.

За приписами пункту «е» частини першої статті 55 Закону №1788-ХІІ, в редакції, яка після рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 відновлена, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Ухвалюючи рішення від 04 червня 2019 року №2-р/2019, Конституційний Суд України вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що при запровадженні юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років, законодавець не мав об`єктивних підстав.

Відтак, ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

Тому, на момент звернення позивача до відповідача пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я, незалежно від віку, при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років, що дає право на призначення зазначеного виду пенсії.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 Кабінет Міністрів України постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, виходячи з наведених вище законодавчих актів, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постанова Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04.11.1993 №909 передбачає, зокрема, посади лікарів та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) в лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

Трудова книжка Серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 містить наступні записи про періоди роботи позивача (мовою оригіналу):

с 01.09.1991 по 05.07.1993 учеба в Павлоградском медучилище;

05.08.1993 принята медсестрой манипуляционного кабинета поликлиники для взрослых Центральной городской больницы г.Павлограда;

01.07.1999 переведена на посаду медсестри процедурного кабінету поліклінічного відділення дорослих в зв`язку зі змінами штатного розпису;

15.07.2003 Центральна міська лікарня м. Павлоград реорганізована в міську лікарню №4 на підставі рішення Павлоградської міської ради від 22.04.2003 №170-8/ХХІV;

01.02.2007 в зв`язку зі змінами в штатному розписі переведена на посаду сестра медична поліклініки процедурного кабінету поліклінічного відділення дорослих;

01.01.2011 міську лікарню №4 м. Павлограда перейменовано на комунальний заклад «Павлоградська міська лікарня №4» з 01.01.2011 року;

01.12.2011 переведено на посаду сестра медична поліклініки;

назву Комунальний заклад «Павлоградська міська лікарня №4» змінено на Комунальний заклад «Павлоградська міська лікарня №4» Дніпропетровської обласної ради»;

07.04.2014 переведено на посаду сестра медична поліклініки відділення по наданню платних послуг;

27.02.2017 переведено на посаду сестра медична з масажу відділення фізичної реабілітації діагностично-консультативного центру;

назву Комунальний заклад «Павлоградська міська лікарня №4» Дніпропетровської обласної ради» змінено на Комунальний заклад «Павлоградська міська лікарня №4» Павлоградської міської ради;

01.12.2019 звільнена за власним бажанням, у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною віком до 14-ти років (ст.38 КЗпП України).

Таким чином, позивач обіймала посади працівника охорони здоров`я, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, у тому числі, і в період після 11.10.2017.

Як убачається з рішення відповідача-1 від 03.11.2021 №18, за доданими позивачем документами до страхового стажу та стажу вислуги років були зараховані всі періоди, стаж роботи за вислугу років - 24 роки 2 місяці 7 днів (на 11.10.2017).

Разом з цим, згідно з розрахунком стажу позивача (Форма РС-Право), до стажу позивача зараховані всі періоди її трудової діяльності, у тому числі і період роботи з 11.10.2017 по 01.12.2019; стаж позивача складає 27 років 8 місяців 4 дні.

За таких обставин, на момент звернення із заявою про призначення пенсії, позивач набула право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03 листопада 2021 року №18 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до п «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з дати звернення за призначенням пенсії підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн, суд зазначає таке.

Частинами першою та третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року N5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Статтею 30 Закону N 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону N 5076-VI встановлено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

На підтвердження понесених позивачем судових витрат адвокатом надано копію договору про надання правничої допомоги від 07.12.2021, укладеного між адвокатом Меркуловою Тетяною Петрівною та ОСОБА_1 .

Згідно з п.1 зазначено договору, адвокат зобов`язується, серед іншого:

- надати правову допомогу з метою захисту прав громадянина, консультації і роз`яснення з правових питань;

- складати заяви, скарги, позови, заперечення, клопотання та інші процесуальні документи правового характеру з метою захисту прав, свобод, інтересів громадянина;

- представляти інтереси у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, а також в інших державних органах, підприємствах, установах, організаціях, перед фізичними та юридичними особами, органах поліції, прокуратурі, приймати участь в оскарженні та перегляду судових рішень в апеляційному та касаційному судах, давати пояснення;

- здійснювати та вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги.

Відповідно до п.4 договору, сторони прийшли згоди, що вартість робіт адвоката визначається за домовленістю сторін в залежності від складності та об`єму виконаних робіт з внесенням попередньої оплати. У разі збільшення об`єму робіт за договором, вартість роботи адвоката оплачується за фактично виконану роботу. Всі витрати, пов`язані з виконанням умов договору, несе особа, яка уклала з адвокатом договір про надання правової допомоги (транспортні витрати, виготовлення копій документів, необхідні для здійснення правової допомоги, поштові витрати).

На підтвердження наданих послуг до матеріалів справи також надано ордер на надання правничої допомоги серії АЕ №1107931, виданий адвокатом Меркуловою Тетяною Петрівною, яка здійснює адвокатську діяльність індивідуально; квитанцію від 07.12.2021, складену адвокатом Меркуловою Т.П., видану ОСОБА_1 , від якої отримано 2000,00 грн за складання та оформлення позову - 4 год. х 500 грн до ГУ ПФУ у Київській області та Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним.

Тобто, позивачем надані докази, що підтверджують реальність понесених витрат за надання правничої допомоги, що відповідають критерію розумності їхнього розміру.

Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у розмірі 1000,00 грн і Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у розмірі 1000,00 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Як зазначено вище, частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, суд зазначає про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судового збору у розмірі 454,00 грн і Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - судового збору у розмірі 454,00 грн.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241-246, 250 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ), відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київські області від 03 листопада 2021 року №18 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) вирішити питання про призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсії за вислугу років у відповідності до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з дати звернення за призначенням пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ).

Суддя Н.В. Кучугурна