Справа № 320/6408/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2022 року справа №320/6408/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними дій та скасування вимог.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Київській області щодо автоматичного нарахування єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців через відсутність у ОСОБА_1 статусу ФОП;

- скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2020 №Ф5729-56 та від 15.05.2019 №Ф-5729-56-У як такі, що не відповідають приписам Закону України "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та порушують права ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що спірними вимогамивід 11.11.2020 №Ф5729-56 та від 15.05.2019 №Ф-5729-56-У їй визначено до сплати недоїмку з єдиного соціального внеску, однак стверджує, що спірні вимоги були прийняті відповідачем протиправно, оскільки вона не є платником єдиного соціального внеску, фізичною особою-підприємцем з 01.01.2004 зареєстрована не була, а єдиний соціальний внесок за неї сплачує роботодавець.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що згідно реєстраційних даних з ІТС "Податковий блок", ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 31.05.2002, перебуває на загальній системі оподаткування та є платником єдиного соціального внеску, а тому зобов`язана здійснювати сплату єдиного соціального внеску, незважаючи на сплату ЄСВ за неї роботодавцем.

Відповідач стверджує, що починаючи з 01.01.2017 фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування, які не отримували дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці року, зобов`язані сплачувати ЄСВ за себе не менше мінімального страхового внеску за місяць: у 2017 році - не менше 704 грн. на місяць, у 2018 - не менше 819,06 грн. на місяць, у 2019 році - не менше 918,06 грн. на місяць, у 2020 року - не менше 1309,06 грн. на місяць.

За таких обставин, відповідач зазначає, що спірні вимоги були винесені правомірно, оскільки визначені ними сума ЄСВ є заборгованістю позивачки за період з IV кварталу 2018 року та по ІІІ квартал 2020 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області, 03.03.2011.

Як вбачається з реєстраційних даних з ІТС "Податковий блок", ОСОБА_1 31.05.2002 зареєстрована в якості суб`єкта підприємницької діяльності виконавчим комітетом Ірпінської міської ради та взята на облік платників податків за податковою адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 15.05.2019 Головним управлінням ДПС у Київській області було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5729-56У, якою позивачці станом на 04.11.2019 визначено до сплати недоїмку з єдиного соціального внеску у розмірі 5211,36 грн.

Судом встановлено, що копія вказаної вимоги була надана позивачці Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у відповідь на адвокатський запит представника позивачки.

11.11.2020 Головним управлінням ДПС у Київській області було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5729-56У, якою позивачці станом на 31.10.2020 визначено до сплати недоїмку з єдиного соціального внеску у розмірі 19769,20 грн.

З матеріалів справи слідує, що представник позивачки, адвокат Драпак Дмитро Анатолійович, звернувся до Головного управління ДПС у Київській області із адвокатським запитом від 10.03.2021, у якому просив, зокрема, надати повну інформацію щодо загальної заборгованості ОСОБА_1 перед бюджетом згідно даних ІКПП, зокрема, щодо розміру основного боргу, підстав нарахування, періоду нарахування, суми пені, штрафів та інших фінансових санкцій.

Головне управління ДПС у Київській області листом від 16.03.2021 №9397/6/10-36-13-09 повідомило позивачці, що станом на 01.03.2021 заборгованість з єдиного соціального внеску складає 21969,20 грн.

Контролюючий орган вказав на те, що в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 по єдиному внеску для фізичних осіб-підприємців, у т.ч., які обради спрощену систему оподаткування в автоматичному режимі, проведено щоквартальні нарахування за 2018-2020 рр., а саме:

- 21.01.2019 нараховано єдиний внесок за IV квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., сплачено 0,00 грн., сума заборгованості склала - 2457,18 грн.;

- 19.04.2019 нараховано єдиний внесок за І квартал 2019 в сумі 2754,18 грн., сплачено 0,00 грн., сума заборгованості склала - 5211,36 грн.;

- 19.07.2019 нараховано єдиний внесок за ІІ квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., сплачено - 0,00 грн., сума заборгованості склала - 7965,54 грн.;

- 21.10.2019 нараховано єдиний внесок за ІІІ квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., сплачено - 0,00 грн., сума заборгованості склала - 10719,72 грн.;

- 19.01.2020 нараховано єдиний внесок за ІІІ квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., сплачено - 0,00 грн., сума заборгованості склала - 13473,90 грн.;

- 21.04.2020 нараховано єдиний внесок за ІІІ квартал 2019 року в сумі 2078,12 грн., сплачено - 0,00 грн., сума заборгованості склала - 15552,02 грн.;

- 20.07.2020 нараховано єдиний внесок за ІІІ квартал 2019 року в сумі 1039,06 грн., сплачено - 0,00 грн., сума заборгованості склала - 16591,08 грн.;

- 19.10.2020 нараховано єдиний внесок за ІІІ квартал 2020 року в сумі 3178,12 грн., сплачено - 0,00 грн., сума заборгованості склала - 19769,20 грн.;

- 19.01.2021 нараховано єдиний внесок за IV квартал 2020 року в сумі 2200,00 грн., сплачено - 0,00 грн., сума заборгованості склала - 21969,20 грн.

ФОП ОСОБА_1 штрафні санкції та пеня за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску не нараховувалась.

У зв`язку з наявністю заборгованості по єдиному внеску у ОСОБА_1 відповідно до даних автоматизованої системи обліку та керуючись вимогами частини четвертої статті 25 Закону №2464, ГУ ДПС у Київській області сформовано та рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 №Ф-5729-56 в сумі 5211,36 грн. Рекомендований лист повернуто поштовим відділенням.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірних вимог, позивачка звернулась з даним позовом до суду про визнання протиправними дій та скасування вимог, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI, в редакції, яка була чинна на момент винесення відповідачем спірних вимог) у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

- єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

- недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема:

- роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (п.1);

- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п.4).

Частиною першою статті 7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується, серед іншого:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (п.1);

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону №2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року дорівнював 3723 гривні.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" мінімальну заробітну плату з 1 січня 2019 року визначено на рівні 4173 гривні.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні, з 1 вересня - 5000 гривень.

Отже, розмір мінімального страхового внеску дорівнював:

- у 2018 році - 819,06 грн. на місяць (3723,00 грн. х 22%), 2457,18 грн. на квартал (819,06 грн. х 3);

- у 2019 році - 918,06 грн. на місяць (4173,00 грн. х 22%), 2754,18 грн. на квартал (918,06 грн. х 3);

- у 2020 році - з січня по серпень: 1039,06 грн. на місяць (4723,00 грн. х 22%), з вересня по грудень 1100,00 грн. га місяць (5000,00 грн. х 22%).

За таких обставин, загальна сума ЄСВ за період з 01.10.2018 по 30.09.2020, яка підлягає сплаті фізичними особами - підприємцями, складає 20869,20 грн.

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464 не врегульовано.

Верховний Суд у постановах від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86203700) та від 22.09.2020 у справі №620/2772/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 91695233) зазначив, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У зазначених справах Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

На підставі цього Верховний Суд зауважив, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору повинні були зокрема перевірити обставини щодо: наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця; здійснення нею підприємницької діяльності та отримання нею доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, правовий висновок, викладений у вищевказаних постановах, підлягає обов`язковому врахуванню у спірних правовідносинах.

Як вбачається з трудової книжки позивачка з 01.09.2018 по 01.09.2020 працювала:

- у період з 01.09.2018 по 16.09.2019 - завідувач відділення Повного товариства "Ай ті Ломбард";

- з 17.09.2019 по теперішній час - завідувач відділення Повного товариства "Ломбард "Свіжа копійка".

Крім того, відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форми ОК-5) за вказаний період вбачається, що позивачка працювала за сумісництвом в ПТ "Ломбард "Свіжа копійка" з червня 2017 року по травень 2019 року, в ТОВ "Фінансова компанія "Кредитор ХХІ" у період з жовтня 2018 року по серпень 2019 року, а з серпня 2020 року в ПТ "Ломбард "Кредит Юніон".

Наказом ПТ "Ай Ті Ломбард" від 03.02.2016 №АТЛ00000062 ОСОБА_1 прийнято на посаду оцінювача-експерта з 4 лютого 2016 року.

Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу, форма ОК-7) позивачці у період з жовтня 2018 року по березень 2019 року та з серпні 2019 року по вересень 2020 року був, зокрема, нарахований дохід (заробітна плата) у таких розмірах:

основне місце роботи:

- жовтень 2018 року - 18927,10 грн.;

- листопад 2018 року - 19555,82 грн.;

- грудень 2018 року - 18219,52 грн.;

- січень 2019 року - 18807,91 грн.;

- лютий 2019 року - 16012,06 грн.;

- березень 2019 року - 22262,01 грн.;

- квітень 2019 року - 19602,45 грн.;

- травень 2019 року - 22345,67 грн.;

- червень 2019 року - 21697,87 грн.;

- липень 2019 року - 25422,16 грн.;

- серпень 2019 року - 21798,84 грн.;

- вересень 2019 року - 2186,31 грн.

Сума ЄСВ, сплаченого ПТ "Ай Ті Ломбард" за позивачку, за вказані періоди становить:

- жовтень 2018 року - 4163,96 грн.;

- листопад 2018 року - 4302,28 грн.;

- грудень 2018 року - 4008,29 грн.;

- січень 2019 року - 4137,74 грн.;

- лютий 2019 року - 3522,65 грн.;

- березень 2019 року - 4897,64 грн.;

- квітень 2019 року - 4312,54 грн.;

- травень 2019 року - 4916,05 грн.;

- червень 2019 року - 4773,53 грн.;

- липень 2019 року - 5592,88 грн.;

- серпень 2019 року - 4795,74 грн.;

- вересень 2019 року - 480,99 грн.

Наказом ПТ "Ломбард "Свіжа копійка" від 16.09.2019 №КО000001990 ОСОБА_1 прийнято на посаду завідувача відділення з 17 вересня 2019 року з тарифною ставкою відповідно до штатного розпису в порядку переведення з ПТ "Ай Ті Ломбард".

Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу, форма ОК-7) позивачці у період зжовтня 2018 року по березень 2019 року та з серпні 2019 року по вересень 2020 року був, зокрема, нарахований дохід (заробітна плата) у таких розмірах:

робота за сумісництвом:

- жовтень 2018 року - 2243,72 грн.;

- листопад 2018 року - 2233,02 грн.;

- грудень 2018 року - 2229,83 грн.;

- січень 2019 року - 2387,35 грн.;

- лютий 2019 року - 2387,35 грн.;

- березень 2019 року - 1289,36 грн.;

- серпень 2019 року - 1894,80 грн.;

основне місце роботи:

- вересень 2019 року - 25066,52 грн.;

- жовтень 2019 року - 31382,63 грн.;

- листопад 2019 року - 24251,07 грн.;

- грудень 2019 року - 24246,28 грн.;

- січень 2020 року - 23697,59 грн.;

- лютий 2020 року - 22444,91 грн.;

- березень 2020 року - 10944,87 грн.;

- квітень 2020 року - 3227,34 грн.;

- травень 2020 року -3057,48 грн.;

- червень 2020 року - 3085,79 грн.;

- липень 2020 року - 3227,34 грн.;

- серпень 2020 року - 9317,39 грн.;

- вересень 2020 року - 5687,68 грн.;

Сума ЄСВ, сплаченого ПТ "Ломбард "Свіжа копійка"за позивачку, за вказані періоди становить:

- жовтень 2018 року - 493,62 грн.;

- листопад 2018 року - 491,26 грн.;

- грудень 2018 року - 490,56 грн.;

- січень 2019 року - 525,22 грн.;

- лютий 2019 року - 525,22 грн.;

- березень 2019 року - 283,66 грн.;

- серпень 2019 року - 416,90 грн.;

- вересень 2019 року - 5514,63 грн.;

- жовтень 2019 року - 6904,18 грн.;

- листопад 2019 року - 5335,24 грн.;

- грудень 2019 року - 5334,18 грн.;

- січень 2020 року - 5213,47 грн.;

- лютий 2020 року - 4937,88 грн.;

- лютий 2020 року - 2407,87 грн.;

- квітень 2020 року - 1039,06 грн.;

- травень 2020 року - 1039,06 грн.;

- червень 2020 року - 1039,06 грн.;

- липень 2020 року - 1039,06 грн.;

- серпень 2020 року - 2049,83 грн.;

- вересень 2020 року - 1251,29 грн.

Наказом ТОВ "Фінансова компанія "Кредитор ХХІ" від 31.03.2017 №ФХ000000101 призначено ОСОБА_1 на посаду касира з 03.04.2017 за сумісництвом, з тарифною ставкою згідно штатного розкладу.

Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу, форма ОК-7) позивачці у період з жовтня 2018 року по вересень 2020 року був, зокрема, нарахований дохід (заробітна плата) у таких розмірах:

- жовтень 2018 року - 2224,90 грн.;

- листопад 2018 року - 2224,90 грн.;

- грудень 2018 року - 2224,90 грн.;

- січень 2019 року - 2387,35 грн.;

- лютий 2019 року - 2387,35 грн.;

- березень 2019 року - 2387,35 грн.;

- квітень 2019 року - 824,70 грн.;

- травень 2019 року - 2387,35 грн.;

- червень 2019 року - 2387,35 грн.;

- липень 2019 року - 2387,35 грн.;

- серпень 2019 року - 3571,47 грн.;

- вересень 2019 року - 2387,35 грн.;

- жовтень 2019 року - 2387,35 грн.;

- листопад 2019 року - 2387,35 грн.;

- грудень 2019 року - 2819,30 грн.;

- січень 2020 року - 2689,45 грн.;

- лютий 2020 року - 2689,45 грн.;

- березень 2020 року - 1603,05 грн.;

- квітень 2020 року - 962,54 грн.;

- травень 2020 року - 962,54 грн.;

- червень 2020 року - 934,23 грн.;

- липень 2020 року - 934,23 грн.;

- серпень 2020 року - 1010,80 грн.;

- вересень 2020 року - 1387,00 грн.

Сума ЄСВ, сплаченого ТОВ "Фінансова компанія "Кредитор ХХІ" за позивачку, за вказані періоди становить:

- жовтень 2018 року - 489,48 грн. (2224,90 грн. х 22%);

- листопад 2018 року - 489,96 грн. (2224,90 грн. х 22%);

- грудень 2018 року - 489,48 грн. (2224,90 грн. х 22%);

- січень 2019 року - 525,22 грн. (2387,35 грн. х 22%);

- лютий 2019 року - 525,22 грн. (2387,35 грн. х 22%);

- березень 2019 року - 525,22 грн. (2387,35 грн. х 22%);

- квітень 2019 року - 184,43 грн. (824,70 грн. х 22%);

- травень 2019 року - 525,22 грн. (2387,35 грн. х 22%);

- червень 2019 року - 525,22 грн. (2387,35 грн. х 22%);

- липень 2019 року - 525,22 грн. (2387,35 грн. х 22%);

- серпень 2019 року - 785,72 грн. (3571,47 грн. х 22%);

- вересень 2019 року - 525,22 грн. (2387,35 грн. х 22%);

- жовтень 2019 року - 525,22 грн. (2387,35 грн. х 22%);

- листопад 2019 року - 525,22 грн. (2387,35 грн. х 22%);

- грудень 2019 року - 620,25 грн. (2819,30 грн. х 22%);

- січень 2020 року - 591,68 грн. (2689,45 грн. х 22%);

- лютий 2020 року - 591,68 грн. (2689,45 грн. х 22%);

- березень 2020 року - 352,68 грн. (1603,05 грн. х 22%);

- квітень 2020 року - 211,76 грн. (962,54 грн. х 22%);

- травень 2020 року - 211,76 грн. (962,54 грн. х 22%);

- червень 2020 року - 205,53 грн. (934,23 грн. х 22%);

- липень 2020 року - 205,53 грн. (934,23 грн. х 22%);

- серпень 2020 року - 222,38 грн. (1010,80 грн. х 22%);

- вересень 2020 року - 305,14 грн. (1387,00 грн. х 22%)

Наказом ПТ "Ломбард "Кредит Юніон" від 25.08.2020 №КЮ000001476 призначено ОСОБА_1 на посаду оцінювача-експерта з 26.08.2020 за сумісництвом , з тарифною ставкою згідно штатного розкладу.

Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу, форма ОК-7) позивачці у серпні-вересні 2020 року був, зокрема, нарахований дохід (заробітна плата) у таких розмірах:

- серпень 2020 року - 339,72 грн.;

- вересень 2020 року - 1788,32 грн.

Сума ЄСВ, сплаченого ПТ "Ломбард "Кредит Юніон" за позивачку, за вказаний період становить:

- серпень 2020 року - 74,74 грн.;

- вересень 2020 року - 393,43 грн.

Таким чином, враховуючи встановлену статтею 8 Закону №2464 ставку ЄСВ на рівні 22% бази нарахування, суми ЄСВ, обов`язок по утриманню та перерахуванню до бюджету яких покладено на роботодавців позивачки за основним місцем роботи, перевищує суму мінімальних страхових внесків за цей період.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що роботодавцями позивачки не за основним місцем роботи було здійснено сплату ЄСВ га рівні 22% від суми нарахованої заробітної плати.

Вказані обставини свідчать про дотримання ПТ "Ломбард "Свіжа копійка", ПТ Ай Ті Ломбард", ТОВ "Фінансова компанія "Кредитор ХХІ" та ПТ "Ломбард "Кредит Юніон" вимог чинного законодавства щодо сплати за позивачку ЄСВ за період з жовтня 2018 року по вересень 2020 року.

Крім того, суд зазначає, що для вирішення питання щодо наявності обов`язку сплати єдиного внеску першочергове значення має визначення наявності у особи статусу фізичної-особи підприємця.

З метою встановлення наявності у позивачки такого статусу, суд звертає увагу на таке правове регулювання.

Відповідно до статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно із частиною другою статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

1 липня 2004 року набув чинності Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (у подальшому змінено назву на Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", далі - Закон №755).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №755 (в редакції станом на момент набрання ним чинності) державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону №755 (в чинній редакції) Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до частини першої статті 42 Закону №755 для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» цього Закону державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка.

При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом №755 передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону № 755) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону № 755).

1 липня 2010 року прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" №2390-VI (надалі - Закон №2390-VI), який набув чинності 3 березня 2011 року

Пунктами 2-4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсним.

Водночас пунктом 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР.

За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01 липня 2004 року, визначений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, закінчився 03 березня 2012 року.

При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01 липня 2004 року, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.

Натомість відомості про фізичних осіб - підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб - підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

25 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 25 березня 2014 року № 1155-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру» (далі - Закон № 1155-VII).

Цим Законом пункт 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону № 755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

До того ж Законом № 1155-VII виключено пункти 2-4 і 7-9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI.

З пояснювальної записки до проекту Закону № 1155-VII вбачається, що Закон №2390-VI має низку прогалин, що негативно впливає на права та законні інтереси суб`єктів господарювання. Зокрема, Законом № 2390-VI не встановлені кінцеві терміни передачі тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями державним реєстраторам юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відомостей про суб`єктів господарювання, які не включені до ЄДР, а також включення державними реєстраторами таких відомостей до ЄДР. З огляду на зазначене робота тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій, а також процес включення може затягнутись на невизначений час. Водночас на законодавчому рівні не визначено механізм включення до ЄДР відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за їх зверненнями (у разі якщо відомості про них ще не передані тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями державним реєстраторам або з будь-яких обставин не включені державними реєстраторами до реєстру за результатами виконання Закону № 2390-VI). Ураховуючи, що проведення будь-якої реєстраційної дії, передбаченої Законом № 755-IV, можливо лише щодо юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких містяться в ЄДР, суб`єкти господарювання до моменту їх включення не можуть: зареєструвати зміни до своїх установчих документів та змінити відомості про себе; припинити свою діяльність; отримати виписку, витяг, довідку з ЄДР.

Також у пояснювальній записці до проекту Закону № 1155-VII указано, що реалізація Закону № 2390-VI на практиці виявилась частково неможливою з огляду на таке: 1) за результатами звірення даних відомчих реєстрів (бази даних реєстрів, журнали реєстрації, обліку тощо) органів статистики, державної податкової служби та Пенсійного фонду України з даними ЄДР до тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій передано відомості про: 561 089 юридичних осіб, які не включені до ЄДР, в 74 886 з яких відсутні відомості про коди об`єктів адміністративно-територіального устрою України; 492 808 фізичних осіб - підприємців, які не включені до ЄДР, у 177 376 з яких відсутні відомості про коди об`єктів адміністративно-територіального устрою України. Зазначене унеможливлює ідентифікацію територіальної належності таких суб`єктів господарювання та включення до ЄДР за місцезнаходженням юридичної особи та за місцем проживання фізичної особи - підприємця відповідно до статті 5 Закону № 755-IV; 2) прийняття рішення тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями щодо вибору відомостей, які отримані від різних уповноважених органів та підлягають включенню до ЄДР, в разі якщо юридична особа/фізична особа - підприємець має однаковий код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків, але при цьому відомості про її місцезнаходження/місце проживання та дату реєстрації не збігаються, у більшості випадків носить суб`єктивний характер та призводить до наповнення ЄДР недостовірною інформацією.

Основною метою проекту Закону № 1155-VII є продовження процесу включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані до 01 липня 2004 року та до цього часу не подали державному реєстратору про себе відомості.

Для досягнення цієї мети Законом № 1155-VII внесені зміни до розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VІ щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання», які дозволять проводити включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до ЄДР.

У рішенні ЄСПЛ від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (пункт 70).

За практикою ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, пункт 43).

Отже, статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

Водночас зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб - підприємців, запроваджені законами № 2390-VI та №1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою у постанові від 01.07.2020 у справі №260/81/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -90458921).

Як було вказано раніше, ОСОБА_1 була зареєстрована в якості суб`єкта підприємницької діяльності виконавчим комітетом Ірпінської міської ради 31.05.2002.

На момент реєстрації позивача в якості суб`єкта підприємницької діяльності діяло Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №740 (далі-Положення №740), яким визначено порядок державної реєстрації та перереєстрації суб`єктів підприємницької діяльності незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, за винятком окремих видів суб`єктів підприємницької діяльності, для яких законами України встановлено спеціальні правила державної реєстрації, а також порядок скасування державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 2 Положення №740 державна реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності проводиться у виконавчому комітеті міської, районної у місті ради або в районній, районній міст Києва і Севастополя державній адміністрації за місцезнаходженням або місцем проживання суб`єкта, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пункту 9 Положення №740 фізична особа (заявник), яка має намір провадити підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, подає до органу державної реєстрації реєстраційну картку за зразком згідно з додатком 2 до цього Положення, яка є одночасно заявою про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, дві фотокартки, довідку (чи її копію) про включення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів і документ, що підтверджує внесення плати за державну реєстрацію, а також пред`являє документ, що посвідчує особу.

Пунктом 33 Положення №740 встановлено, що скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснюється органом державної реєстрації за заявою підприємця-громадянина, а також на підставі рішення суду (господарського суду) у разі: провадження діяльності, що суперечить законодавству; несвоєчасного повідомлення підприємцем-громадянином про зміну свого постійного або тимчасового місця проживання; неподання протягом року до органів державної податкової служби податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності згідно із законодавством.

Відповідно до пунктів 37-39 Положення №740 скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснюється шляхом виключення його з Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності на підставі таких документів: особистої заяви підприємця-громадянина або рішення суду (господарського суду) у випадках, передбачених законодавством; довідки органу державної податкової служби про зняття з обліку; довідки установ банків про закриття рахунків; довідки органу внутрішніх справ про здачу печаток і штампів; оригіналу свідоцтва про державну реєстрацію.

Орган державної реєстрації у 10-денний термін повідомляє відповідні органи державної податкової служби та державної статистики про скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності (додаток 9 чи додаток 10 до цього Положення).

Реєстраційна справа суб`єкта підприємницької діяльності, державну реєстрацію якого скасовано, передається органом державної реєстрації до місцевої державної архівної установи в установленому порядку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 було витребувано відІрпінської міської радидокази:копію заява суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про припинення підприємницької діяльності;копію сторінок із журналу обліку реєстрації із записом про скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 ;докази направлення до повідомлення до державної податкової інспекції про скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за формою згідно із додатком №10 до Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності.

Проте, Ірпінська міська рада вимоги ухвали суду не виконала, витребувані докази суду не надала та про причини їх ненадання суду не повідомила.

Суд зазначає, що матеріали справи свідчать про те, що позивачка дійсно набула31.05.2002 статус суб`єкта підприємницької діяльності, проте в матеріалах справи відсутні реєстраційна справа, а також запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про підприємницьку діяльність позивачки.

З наведеного вбачається, що у строки, встановлені Законом №2390-VI та Законом №1155-VII позивачка не подавала державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей пронеї до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтва про її державну реєстрацію на свідоцтво про державну реєстрацію єдиного зразка, у зв`язку з чим, свідоцтво про державну реєстрацію позивачки як фізичної особи-підприємця, оформлене з використанням бланку старого зразка та виданого до 1 липня 2004 року вважається недійсним.

При цьому, відсутність в Єдиному державному реєстрі інформації про позивачку з відміткою про те, що свідоцтво про його державну реєстрацію, оформлене з використанням бланку старого зразка та видане до 1 липня 2004 року, вважається недійсним, пов`язано виключно з бездіяльністю держави.

З огляду на викладене суд вважає, що відсутність офіційного підтвердження у ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом №755-IV, виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивачки у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Таким чином, оскільки за період нарахування (з IV кварталу 2018 року по IІІ квартал 2020 року включно) позивачка не була платником єдиного внеску, підстави для прийняття контролюючим органом спірних вимог відсутні.

Крім того, з відзиву на позовну заяву слідує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2020 №Ф-5729-56 включає в себе суму недоїмки з ЄСВ у розмірі 5211,36 грн., яка також визначена позивачці до сплати як недоїмка за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 №Ф-5729-56У, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 7 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Під сумою зростання боргу (недоїмки) для цілей цього пункту необхідно розуміти:позитивне значення різниці між сумою боргу платника за даними інформаційної системи органів доходів і зборів станом на кінець календарного місяця та сумою боргу, зазначеною у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі, зменшене на суму сплат(и) після такого пред`явлення, якщо сума сплат(и) не більша за суму боргу, зазначену у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі; позитивне значення різниці між сумою боргу платника за даними інформаційної системи органів доходів і зборів станом на кінець календарного місяця та сумою сплат(и) після пред`явлення до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимоги, зменшене на суму боргу, зазначену в такій вимозі, якщо сума сплат(и) менша за суму боргу, зазначену у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі.

Якщо протягом наступних базових звітних періодів платник повністю погасив суму боргу (недоїмки), зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки), що подана до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства, орган доходів і зборів подає до відповідного органу повідомлення про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 9 до цієї Інструкції.

Суд зазначає, що в силу вищевказаних положень Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2020 №Ф-5729-56 сформована після вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 №Ф-5729-56У, повинна містити лише суму зростання боргу, а не суму зростання боргу разом з сумою боргу за попередньою вимогою.

У даному випадку має місце факт повторного включення до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2020 №Ф-5729-56 на суму 5211,36 грн. повної суми боргу за вимогою від 15.05.2019 №Ф-5729-56У на суму 5211,36 грн. (період з IV квартал 2018 року - І квартал 2019 року), що не передбачено Інструкцією №449.

Обидві вимоги про сплату боргу (недоїмки) мають статус виконавчих документів та можуть бути пред`явлені до примусового виконання. При чому, до спірних вимог контролюючий орган не може вносити зміни щодо суми боргу, що може мати наслідком подвійне стягнення з позивача сум боргу за двома вимогами - виконавчими документами.

При цьому, суд зазначає, що жодною нормою Закону № 2464 та Інструкції №449 не передбачено подвійне включення однієї і тієї ж суми боргу до різних вимог про сплату боргу (недоїмки).

Враховуючи викладене, суд вважає, що одночасне відображення однієї і тієї ж суми боргу (недоїмки) в різних вимогах контролюючого органу, жодна з яких не вважається відкликаною, може призвести до її подвійного стягнення.

У зв`язку з цим, суд вважає, що нарахування контролюючим органом по вимозі від 11.11.2020 №Ф-5729-56 боргу на суму на суму 5211,36 грн. є безпідставним.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки матеріали справи свідчать про відсутність у позивачки обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску за період з IV кварталу 2018 року по ІІІ квартал 2020 року включно, у той час як відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевстановлене, суд дійшов висновку про те, що спірні вимоги прийняті протиправно.

У позовній заяві позивачка просить суд визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Київській області щодо автоматичного нарахування єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців через відсутність у ОСОБА_1 статусу ФОП.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Відповідно до частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи вищевказане, суд зазначає, що належним, достатнім та ефективнимспособом захисту прав та інтересів позивачки у даному випадку є визнання протиправними та скасування вимог Головного управління ДПС у Київській області від 15.05.2019 №Ф-5729-56У та від 11.11.2020 №Ф-5729-56.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 №Ф-5729-56У та від 11.11.2020 №Ф-5729-56.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.