Справа № 162/73/22
Суддя: Цибень О. В.
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №162/73/22
Номер провадження 2-а/162/10/2022
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2022 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі судді Цибень О.В.,

при секретарі судових засідань Будько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача - адвокат Колєснік Б.В. 07.02.2022 року звернувся до суду із вказаним позовом.

Вимоги обгрунтовані тим, щo 15.01.2022 року щодо ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №650515 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1,2 ст.122, ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Вказано, що з даною постановою ОСОБА_1 не був ознайомлений, вона не складалась у його присутності, постанову він не отримував, підпис про таке отримання не ставив. Про існування оскаржуваної постанови Колєсніку Б.В. стало відомо 01.02.2022 року при ознайомленні з матеріалами справи №170/27/22 за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 у Шацькому районному суді Волинської області. У зв`язку з цим просить поновити строк на оскарження вищевказаної постанови.

Представник позивача також зазначає, що відсутні будь які докази, які підтверджують обставини інкримінованих ОСОБА_1 правопорушень. На підтвердження своїх вимог представник позивача посилається також на відеозапис, з яким він ознайомився по справі №170/27/22. Вказує, що даний запис не є належним та допустимим доказом у даному випадку, оскільки не містить відображення обставин, викладених у постанові, та здійснений з порушенням вимог законодавства. Крім цього, оскаржувана постанова не мітить посилання на відеозапис як на доказ вчинених правопорушень. Відтак, вважає дану постанову незаконною, необгрунтованою та просить її скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити. Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У встановлений ухвалою строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також відповідачем у визначений ухвалою строк відзиву не подано.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Колєснік Б.В. подав до суду клопотання про проведення судового засідання за відсутності його та позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

На підставі ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАСУ позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства, а також обставини, якими представник позивача обґрунтовує поважність причини пропуску строку на звернення до суду з даним позовом, спростувань чи заперечень яких відповідачем не надано, суд визнає дані обставини поважними та вважає за можливе поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк для звернення з позовною заявою.

Із постанови серії БАБ №650515 від 15.01.2022 року вбачається, що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1,2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП. Зокрема, останній керував транспортним засобом не пристебнутий ременем безпеки, пересік суцільну лінію розмітки, не виконав вимогу дорожнього знаку 5.7.1 «Виїзд на дорогу з одностороннім рухом», не пред`явив страховий поліс, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Як вказує у позовній заяві представник позивача, у даній постанові дійсно графа «до постанови додаються» не містить жодних посилань на будь які докази вчинення адміністративних правопорушень.

Разом з тим, суд не бере до уваги посилання представника позивача на недопустимість дослідженого ним відеозапису в рамках іншої справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , оскільки вказаний відеозапис не долучений до матеріалів справи та не досліджувався судом.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП України, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги принцип невинуватості особи, закріплений у Конвенції та Конституції України, та обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятих ним рішень, закріплений у КАС, суд констатує, що відповідач жодним чином не довів правомірності оскаржуваної постанови, а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивачем дійсно були вчинені адміністративні правопорушення внаслідок недотримання ПДР.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які сумніви та протиріччя, які виникають при розгляді адміністративного позову про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення суд тлумачить на користь особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, дотримуючись приписів ст. 62 Конституції України.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, а також те, що встановити наявність вини у вчиненні адміністративного правопорушення лише за постановою про накладення адміністративного стягнення неможливо, а відповідачем не надано суду жодного доказу вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, чим не виконано обов`язку щодо доказування в даній адміністративній справі, не доведено правомірність свого рішення, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим, тому постанову серії БАБ №650515 від 15.01.2022 року за вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1,2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити на п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного.

У позові також заявлена вимога про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача було надано копію договору про надання правової допомоги №187 від 30.01.2022 року, копію акта про надання правової допомоги №1 від 04.02.2022 року, прибутковий касовий ордер №74 та квитанцію до нього на суму 2500 гривень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в даному випадку доведено належними доказами наявність понесених витрат, тому вимога про стягнення цих витрат з відповідача підлягає до задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Крім цього, на користь ОСОБА_1 слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції у Волинській області 496 гривень 20 копійок судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1,9, 251, 255 КУпАП, ст.ст. 72-74, 132, 139, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №650515 від 15.01.2022 року.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №650515 за вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1,2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ