Справа № 300/5418/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/5418/21 пров. № А/857/2038/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року (рішення ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Івано-Франківську судом у складі головуючого судді Григорука О.Б., дата складення повного тексту рішення суду не зазначена) у справі №300/5418/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, суд

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди:

з 18.05.2016 по 13.07.2016 та з 29.08.2017 по 17.05.2018 - отримання допомоги по безробіттю;

з 09.06.2020 по 08.06.2021 - отримання допомоги по догляду за пенсіонером;

з 02.03.2015 по 01.04.2016 - служби в армії по мобілізації;

з 04.08.2016 по 09.08.2017 - служби в армії за контрактом;

з 15.06.2015 по 10.08.2015, з 13.09.2015 по 15.11.2015, з 27.11.2015 по 30.03.2016 та з 11.08.2016 по 10.07.2017 - безпосередню участь в антитерористичній операції та врахувати кратність страхового стажу один місяць служби за три;

зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з моменту звернення з заявою про призначення пенсії та здійснити відповідні виплати пенсії з 19.04.2021.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди:

з 18.05.2016 по 13.07.2016 та з 29.08.2017 по 17.05.2018 - отримання допомоги по безробіттю;

з 01.01.2021 по 08.06.2021 - отримання допомоги по догляду за пенсіонером;

з 02.03.2015 по 02.09.2015 - служби в армії по мобілізації;

з 01.05.2017 по 09.08.2017 - служби в армії за контрактом;

безпосередньої участі в антитерористичній операції з врахуванням кратності страхового стажу один місяць служби за три: з 15.06.2015 по 10.08.2015, з 13.09.2015 по 15.11.2015, з 27.11.2015 по 30.03.2016 та з 11.08.2016 по 10.07.2017.

Визнано протиправним та скасовано рішення №32 від 26.04.2021 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком (із зниженням віку) відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком на підставі пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 19.04.2021.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує, що оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що до страхового стажу позивача не враховані період отримання допомоги по безробіттю з 18.05.2016 по 13.07.2016, з 29.08.2017 по 17.05.2018 та частково період догляду за пенсіонером з 01.01.2021 по 08.06.2021, оскільки у відповідача немає підтвердження сплати страхових внесків за вказані періоди, зокрема відсутня інформація в Реєстрі застрахованих осіб. Крім того, під час подання документів для призначення пенсії позивачем не надано підтверджуючих документів, які б свідчили про потребу в сторонньому догляді за пенсіонером, яким здійснювався догляд. Щодо вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди: з 02.03.2015 по 02.09.2015 - служби в армії по мобілізації; з 01.05.2017 по 09.08.2017 - служби в армії за контрактом; з 15.06.2015 по 10.08.2015, з 13.09.2015 по 15.11.2015, з 27.11.2015 по 30.03.2016 та з 11.08.2016 по 10.07.2017 - безпосередню участь в антитерористичній операції та врахувати кратність страхового стажу один місяць служби за три, то апелянт зазначає, що приписи Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530, визначають порядок розрахунку стажу для призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим з військової служби тільки відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на електронну адресу відповідача та представника позивача, та на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.04.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з заявою про призначення пенсії за віком та доданими до заяви документами.

26.04.2021 управління Пенсійного фонду України прийняло рішення №32, яким відмовило позивачу в призначенні позивачу пенсії за віком (із зниженням віку) відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку з відсутністю в довідці, що підтверджує безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення ї проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України підстав видачі довідки, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 та відсутністю необхідного страхового стажу (25 років). Відповідно до вказаного рішення загальний страховий стаж позивача складає 19 років 11 місяців 11 днів. До страхового стажу не зараховані періоди отримання допомоги по безробіттю з 18.05.2016 по 13.07.2016 та з 29.08.2017 по 17.05.2018, оскільки за ці періоди відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб.

Відповідач відповіддю №0900-0208-8/15946 від 07.05.2021 повідомив позивача, що в результаті розгляду заяви позивача від 19.04.2021 та доданих до неї документів прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком (із зниженням віку) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю в довідці, що підтверджує безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення ї проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України підстав видачі довідки, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 та відсутністю необхідного страхового стажу (25 років). При цьому, зазначено, що страховий стаж позивача згідно із наданими документами про стаж, а також даними персоніфікованого обліку застрахованих осіб становить 19 років 11 місяців 11 днів. До страхового стажу не зараховані періоди отримання допомоги по безробіттю з 18.05.2016 по 13.07.2016 та з 29.08.2017 по 17.05.2018, оскільки за ці періоди відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу, а відтак відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що, періоди з: 18.05.2016 по 13.07.2016 та з 29.08.2017 по 17.05.2018 - отримання допомоги по безробіттю; з 01.01.2021 по 08.06.2021 - отримання допомоги по догляду за пенсіонером; з 02.03.2015 по 02.09.2015 - служби в армії по мобілізації; з 01.05.2017 по 09.08.2017 - служби в армії за контрактом, слід зарахувати до страхового стажу позивача, оскільки такі підтверджуються записами трудової книжки та відповідними довідками. При цьому, суд зазначив, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду до страхового стажу за порушення, вчинене страхувальником, оскільки згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник. Щодо періодів з 15.06.2015 по 10.08.2015, з 13.09.2015 по 15.11.2015, з 27.11.2015 по 30.03.2016 та з 11.08.2016 по 10.07.2017, то суд вказав, що позивачем належним чином підтверджено періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції, а відтак вказані періоди повинні бути зараховані до страхового стажу позивача з врахуванням кратності страхового стажу один місяць служби за три. Щодо періодів з 09.06.2020 по 31.12.2020 - отримання допомоги по догляду за пенсіонером; з 03.09.2015 по 01.04.2016 - служби в армії по мобілізації, з 04.08.2016 по 30.04.2017 - служби в армії за контрактом, то суд відмовив у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, оскільки вказані періоди зараховані відповідачем до страхового стажу позивача.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша статті 44 Закону № 1058-IV).

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5) (пункт 20 Порядку № 637).

Так, відповідач у доводах апеляційної скарги покликається, що до страхового стажу позивача не враховані період отримання допомоги по безробіттю з 18.05.2016 по 13.07.2016, з 29.08.2017 по 17.05.2018 та частково період догляду за пенсіонером з 01.01.2021 по 08.06.2021, у зв`язки з тим, що у нього немає підтвердження сплати страхових внесків за вказані періоди, зокрема відсутня інформація в Реєстрі застрахованих осіб.

З такими доводами колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Абзацом першим статті 1 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до п.1 абз.2 ст.14 Закону №1058-IV, страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, зокрема: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону; філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств та організацій (у тому числі міжнародних), створених відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами, - для осіб, зазначених у пункті 4 статті 11 цього Закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту "а" абзацу 1 статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Частиною 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пункт "а" частини 3 цієї ж статті Закону України «Про пенсійне забезпечення» вказує, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-IV від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-IV) передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону №2464-IV, платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно ст.26 Закону №2464-IV, посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Отже, обов`язок щодо сплати ЄСВ покладено саме на підприємство як роботодавця, який здійснив нарахування внеску та утримання його із заробітної плати працівника.

Невиконання ж підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавити працівника соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків. Тому відсутність відомостей про сплату внесків до Пенсійного фонду України не може бути підставою для не зарахування спірних періодів до страхового стажу ОСОБА_1 .

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2018 по справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 по справі №688/947/17, від 30.09.2019 по справі №414/736/17 та від 30.07.2019 по справі №373/2265/16-а, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Щодо доводів про те, що під час подання документів для призначення пенсії позивачем не надано підтверджуючих документів, які б свідчили про потребу в сторонньому догляді за пенсіонером, за яким здійснювався догляд, то колегія суддів вказує на наступне.

Так, питання визначення осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а також підстави і порядок нарахування та сплати єдиного внеску передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Порядком нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №178, відповідно до яких визначальним у вирішенні питання права на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є надання соціальних послуг хворій особі похилого віку, яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно довідки Відділу адміністративного забезпечення №1 (м. Долина) Управління соціального захисту населення Калуської райдержадміністрації про отримання допомоги №466 від 21.07.2021, позивач перебуває на обліку в правлінні соціального захисту населення та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №558 від 29.04.2004 "Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги" (надалі іменовано Порядок №558) за період з 09.06.2020 по 08.06.2021 позивачу призначено компенсацію, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги (а.с.19).

Відповідно до пункту 5 Порядку №558 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 428( 428-2014-п ) від 10.09.2014) компенсація призначається і виплачується структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районної,

районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради за місцем проживання, перебування особи, якій надаються соціальні послуги, з дня подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, та особою, яка їх потребує, заяв разом з

документами, зазначеними у пункті 6 цього Порядку.

Абзац п`ятий підпункту 2 пункту 6 Порядку №558 (в редакції Постанови КМ N 428 ( 428-2014-п ) від 10.09.2014) передбачає, що для призначення компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги подаються до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради ряд документів, серед яких і висновок лікарсько-консультаційної комісії про необхідність постійного стороннього догляду та нездатність особи до самообслуговування.

За приведених положень законодавства, призначення органами соціального захисту населення компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги свідчить про подання нею повного пакету документів серед яких і висновок лікарсько-консультаційної комісії про необхідність постійного стороннього догляду та нездатність особи до самообслуговування стосовно якої здійснюється соціальний догляд.

При цьому, приведеними положеннями законодавства не покладено на фізичну особу, яка надає соціальні послуги обов`язку з приводу необхідності подання вказаного пакету документів до органів пенсійного фонду.

Відповідно до розрахунку за пенсійною справою №32, здійсненого за алгоритмом - пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період отримання допомоги по догляду за пенсіонером з 09.06.2020 по 31.12.2020 врахований до страхового стажу позивача (а.с.54)

Таким чином, відповідачем визнано факт догляду позивачем за пенсіонером, що стало підставою для зарахування до страхового стажу позивача період з 09.06.2020 по 31.12.2020, однак безпідставно не зараховано період з 01.01.2021 по 08.06.2021року.

Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів з 15.06.2015 по 10.08.2015, з 13.09.2015 по 15.11.2015, з 27.11.2015 по 30.03.2016 та з 11.08.2016 по 10.07.2017, то вказані періоди безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції підтверджуються: довідкою Військової частини НОМЕР_1 МОУ від 17.12.2020 №1034, повідомленням Військового комісара Долинського об`єднаного міського військового комісаріату №4/3436 від 20.11.2015, контрактами про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 04.08.2016 та від 03.02.2017, витягами з наказів (по стройовій частин) №26 від 03.03.2015, №75 від 01.04.2016, №218 від 11.08.2016, №38 від 09.08.2017, довідкою Військової частини НОМЕР_2 МОУ від 25.07.2017 №491 про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у періоди: з 15.06.2015 по 10.08.2015, з 11.08.2016 по 10.07.2017, довідкою Військової частини НОМЕР_1 МОУ №689 від 26.07.2017 про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у періоди: з 13.09.2015 по 15.11.2015, з 27.11.2015 по 30.03.2016 (а.с.22-33). Вказані періоди також підтверджуються записами військового квитка НОМЕР_3 (а.с.15-17).

Абзацом першим пункту 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 57 Закону України "Про пенсійне забезпечення" військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" і постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону, установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років, серед інших, зараховується: військова служба в Збройних Силах та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України; служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів (пункт 1).

Відповідно до підпункту а) пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці: період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Згідно пункту 2.3 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2014 №530 при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу): 1) один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Отже, як правильно зазначено судом першої інстанції, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, час проходження військової служби, протягом якого військовослужбовець брав участь в антитерористичній операції в особливий період, зараховується до страхового стажу на пільгових умовах одного місяця служби за три.

Таким чином колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, що приписи Положення від 14.08.2014 №530, визначають порядок розрахунку стажу для призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим з військової служби тільки відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки, як зазначено вище, відповідно до статті 57 Закону України "Про пенсійне забезпечення" військова служба у складі діючої армії у період бойових дій зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу роботи позивача та часткового задоволення названого адміністративного позову.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 300/5418/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 30 березня 2022 року