Справа № 500/899/22
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/899/22

29 березня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просив визнати протиправними рішення Головного управління ПФУ в Тернопільській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, оформлену у листами № 1900-0209-8/33979 від 16.11.2021 та № 1900-0209-8/36130 від 03.12.2021 Відділу обслуговування громадян № 6 Головного управління ПФУ в Тернопільській області, та скасувати її, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 11 жовтня 2021 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши періоди його роботи з 20.05.1976 р. по 20.05.1979 р., з 04.06.1981 р. по 31.03.2000 р., з 08.09.2003 р. по 25.10.2003 р., та період проходження строкової військової служби з 21.05.1979 по 03.06.1981 р.

Позов обґрунтований тим, що позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком протиправним, оскільки, згідно поданих ним документів, а саме трудової книжки, військового квитка та відповідних довідок повністю підтверджується факт його навчання, роботи та військової служби в армії, що і слугувало підставою звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 10.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

Часиною п`ятою ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки клопотань у розумінні вказаної статті до суду не надходило, розгляд даної справи здійснюється за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що 01.11.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою для призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом Відділу обслуговування громадян №6 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16.11.2021 №1900-0209-8/33979 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком та зазначено, що стаж позивача становить 13 років 11 місяців 19 днів. Також, позивача повідомлено про те, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви для призначення пенсії, до страхового стажу не зараховано: період роботи протягом травня 1976 року - грудня 2003 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 06.07.1982, яку не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, оскільки трудова книжка видана підприємством, на якому заявник не працював на час її заповнення. Не зазначено щодо видачі дублікату трудової книжки. Крім того, періоди роботи з 20.05.1976 по 20.05.1979 у Лановецькій ПМК №154, протягом 1997-2000 років в КСП «Лідихівська», з 12.12.2003 по 28.04.2004, з 14.12.2004 по 15.03.2005 періоди отримання допомоги по безробіттю потребують підтвердження уточнюючими довідками; навчання з 06.06.1979 по 17.09.1979, оскільки в свідоцтві №1465 від 17.09.1979 не зазначено повністю по-батькові; проходження строкової військової служби з 21.05.1979 по 03.06.1981, оскільки у довідці від 19.10.2021 №288 зазначено ім`я на російській мові «Костантин», що не відповідає паспортним даним заявника. Також вказано на те, що робота в колгоспі протягом 1981 1986 роках врахована за фактично відпрацьований час, оскільки відсутні дані про перебування членом колгоспу.

Після цього, Відділ обслуговування громадян №6 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 03.12.2021 №1900-0209-8/36130 у відповідь на заяву позивача від 25.11.2021 відмовив у призначенні позивачу пенсії за віком. Зокрема, відповідач зазначив, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви для призначення пенсії, до страхового стажу не зараховано: період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 06.07.1982, оскільки титульний лист трудової книжки заповнений з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: трудова книжка завірена печаткою організації, в якій заявник на день видачі трудової книжки не працював; проходження строкової військової служби з 21.05.1979 по 03.06.1981, оскільки у довідці від 12.11.2021 №320 зазначено прізвище на російській мові « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним заявника.

Не погоджуючись з відмовами відповідача, оформленими листами, щодо призначення пенсії за віком, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі, Закон №1788) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі, Закон №1058).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058).

За змістом положень статті 62 Закону України № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788 постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Стосовно доводів відповідача щодо не зарахування проходження строкової військової служби з 21.05.1979 по 03.06.1981, суд зазначає таке.

Проходження строкової військової служби в період з 21.05.1979 по 03.06.1981 підтверджується записами в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 , військовим квитком серії НОМЕР_2 , довідкою Кременецького районного територіального центру комплектування то соціальної підтримки Міністерства оборони України №320 від 12.11.2021.

Так, відповідно до абзацу 2 пункту 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд робить висновок, що відповідачем протиправно не зараховано період проходження строкової військової служби позивачем до загального стажу.

Наявність сумнівів щодо некоректних записів у певних документах, із сторони відповідача може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу. Виправлення у військовому квитку, не може нівелювати відомості зазначені у ньому та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу.

Відповідна правова позиція викладена в постанові ВС від 06.03.2018 р. у справі №127/9055/17.

Відтак, суд вважає, що наведені відповідачем доводи щодо не зарахування проходження строкової військової служби не впливають на факт проходження позивачем такої служби, отже період з 21.05.1979 по 03.06.1981 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Періоди роботи позивача з 20.05.1976 р. по 20.05.1979, 08.09.2003 р. по 25.10.2003 підтверджуються відповідними записами в трудові книжці позивача НОМЕР_1 , довідкою Трудового архіву Лановецької міської ради Кременецької міської рад Тернопільської області №531/06-06 від 12.11.2021, довідкою Трудового архіву Лановецької міської ради Кременецької міської рад Тернопільської області №532/06-06 від 12.11.2021.

Суд звертає увагу відповідача на тому, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку, що в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Водночас, відповідно до пункту 1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника.

Відповідно до пункту 2 Основних положень трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно пункту 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

В разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людино-днів ділиться на 25,4.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є виконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

При цьому, суд вважає, що обчислення страхового стажу колгоспника у разі невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві проводиться за фактичною тривалістю у визначеному порядку.

Поряд з цим, суд зазначає, що за змістом листа Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №7, до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Трактористи-машиністи допоміжних сільських господарств, які не мають самостійного балансу і знаходяться в складі промислових, будівельних та інших підприємств і організацій, мають право на пільгову пенсію при виконанні умов, передбачених наведених вище умов. Трактористам-машиністам, постійно зайнятим на причіпних і стаціонарних установках і агрегатах, пенсії призначаються на загальних підставах. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства.

Як вбачається з трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 , позивач з 01.08.1981 прибув з Радянської армії та прийнятий на посаду тракториста в колгосп, та 31.03.2000 звільнений з членів СВЗП «Лідихівська».

23.01.1992 року колгосп ім. Ілліча було перейменовано на колгосп «Лідихівська», відповідно до протоколу загальних зборів членів колгоспу ім. Ілліча с. Лідихів Кременецького району № 1 від 23.01.1992, що підтверджується архівною довідкою № 03-01/2605 від 25.11.2021 р., а також записами в трудовій книжці колгоспника.

У відповідності до довідки Архівного відділу Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області від 25.11.2021 №03-01/2603, в документах архівного фонду Спілки власників земельних паїв „Лідихівська с. Лідихів, в книзі обліку трудового стажу та в книгах обліку праці та розрахунків трудовий стаж.

Так, з трудової книжки колгоспника позивача та зазначеної вище довідки, вбачається виконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві позивачем, зокрема: за 1981 рік - 95 відпрацьованих людиноднів за рік з 250 встановленого мінімуму людиноднів, за 1982 рік - 215 відпрацьованих людиноднів за рік з 250 встановленого мінімуму людиноднів, за 1983 рік - 365 відпрацьованих людиноднів за рік з 250 встановленого мінімуму людиноднів, за 1984 рік - 427 відпрацьованих людиноднів за рік з 250 встановленого мінімуму людиноднів, за 1985 рік - 354 відпрацьованих людиноднів за рік з 250 встановленого мінімуму людиноднів, за 1986 рік - 403 відпрацьованих людиноднів за рік з 250 встановленого мінімуму людиноднів, за 1987 рік - 286 відпрацьованих людиноднів за рік з 240 встановленого мінімуму людиноднів, за 1988 рік - 292 відпрацьованих людиноднів за рік з 250 встановленого мінімуму людиноднів, за 1989 рік - 274 відпрацьованих людиноднів за рік з 250 встановленого мінімуму людиноднів, за 1990 рік - 265 відпрацьованих людиноднів за рік з 250 встановленого мінімуму людиноднів, за 1991 рік - 267 відпрацьованих людиноднів за рік з 250 встановленого мінімуму людиноднів, за 1992 рік - 308 відпрацьованих людиноднів за рік з 250 встановленого мінімуму людиноднів, за1993 рік - 221 відпрацьованих людиноднів за рік з 250 встановленого мінімуму людиноднів, за 1994 рік - 225 відпрацьованих людиноднів за рік з 250 встановленого мінімуму людиноднів, за 1995 рік - 202 відпрацьованих людиноднів за рік з 250 встановленого мінімуму людиноднів, за 1996 рік - 177 відпрацьованих людиноднів за рік з 250 встановленого мінімуму людиноднів.

Також, як слідує з трудової книжки колгоспника, за 1997, 1998, 1999, 2000 кількість відпрацьованих людиноднів за рік та встановлений мінімум людиноднів не зазначені.

Отже, суд вважає, що надані позивачем документи підтверджують обставини виробітку встановленого у господарстві мінімуму трудової участі за період з 1983 по 1992 роки, крім періоду з 1981 по 1982 роки, за 1993 року по 2000 рік.

Доказів поважності невироблення мінімуму трудоднів позивачем суду не подано та судом не здобуто.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що частиною четвертою ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною першою та другою ст.9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відтак, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу до страхового стажу період проходження строкової військової служби з 21.05.1979 по 03.06.1981, періоди роботи з 20.05.1976 р. по 20.05.1979 в Лановецькій ПМК-154 на посаді машиніста екскаватора, з 08.09.2003 р. по 25.10.2003 на вибиранні цукрових буряків, період роботи з 1983 по 1992 року в СВЗП «Лідихівська» повністю, періоди роботи з 1981 по 1982 роки, за 1993 року по 2000 рік за фактичною тривалістю, та повторно розглянути заяву позивача від 25.11.2021 про призначення пенсії за віком.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень в порядку, передбаченому частиною третьою ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, оформлену у листами № 1900-0209-8/33979 від 16.11.2021 та №1900-0209-8/36130 від 03.12.2021 Відділу обслуговування громадян №6 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період проходження строкової військової служби з 21.05.1979 по 03.06.1981, періоди роботи з 20.05.1976 р. по 20.05.1979 в Лановецькій ПМК-154 на посаді машиніста екскаватора, з 08.09.2003 р. по 25.10.2003 на вибиранні цукрових буряків, період роботи з 1983 по 1992 року в СВЗП «Лідихівська» повністю, періоди роботи з 1981 по 1982 роки, з 1993 року по 2000 рік в СВЗП «Лідихівська» за фактичною тривалістю, та повторно розглянути заяву позивача від 25.11.2021 про призначення пенсії за віком.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 29 березня 2022 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.