Справа № 320/2270/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2022 року м. Київ № 320/2270/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Панової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами»

до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про визнання протиправним та скасування повідомлення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19.02.2020 у виконавчому провадженні №61337757, винесеного приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим Павлом Володимировичем;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича прийняти до виконання виконавчий документ, а саме виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №11895 від 07.11.2019, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» та відкрити виконавче провадження.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ТОВ "Фінансова компанія управління активами" звернулося до відповідача з заявою про примусове виконання виконавчого напису зареєстрований в реєстрі за №11895 від 07.11.2019р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь Товариства обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» та відкрити виконавче провадження.

Однак, приватним виконавцем підготовлено повідомлення про повернення виконавчого документу без виконання. На думку позивача приватним виконавцем безпідставно не взято до уваги відомості, вказані у заяві за вих. №68813 від 05.12.2019р. про примусове виконання рішення, - виконавчого напису №11895 від 07.11.2019 р, в якій було зазначено, відповідно до ч.3 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» відому стягувачу адресу місця проживання боржника, а саме: АДРЕСА_1 , що знаходиться в межах виконавчого округу Київської області, де і здійснює свою діяльність приватний виконавець Говров П.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України.

Також суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 та витребував докази по справі від сторін.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Стверджував, що діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством та керувався відомостями, зазначеними у виконавчому документі. Додав, що приймаючи спірне повідомлення від 19.02.2020 він керувався відомостями, зазначеними у виконавчому документі, оскільки адреса боржника, зазначена стягувачем у заяві про примусове виконання рішення, не була підтверджена належними доказами, а приватний виконавець позбавлений можливості перевірити місце проживання боржника до відкриття виконавчого провадження у справі.

Третя особа правом на подання письмових пояснень щодо позову чи відзиву не скористалась, будь-яких заяв не надала.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

07.11.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під номером 11895 про стягнення з ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: невідомо, місце роботи: невідомо, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», місцезнаходження: 03680, місто Київ, вулиця Кільцева Дорога, будинок 18, літера А, код платника податків згідно з , р/р НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами». Запропоновано задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» та стягнути з ОСОБА_1 за період з 24.11.2015 року по 02.09.2019 року включно, суму у розмірі: 5604,18 (п`ять тисяч шістсот чотири) гривні 18 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 433,40 (чотириста тридцять три) гривні 40 копійок - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 4116,67 (чотири тисячі сто шістнадцять) гривень 67 копійок заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150,00 (сто п`ятдесят) гривень 00 копійок плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 10304,25 (десять тисяч триста чотири) гривні 25 копійок.

19.02.2020 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» звернулося із заявою за вих. №68813 від 05.12.2019 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису №11895 від 07.11.2019. Як зазначено у вказаній заяві про примусове виконання рішення, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було вказано відому адресу місця проживання боржника - ОСОБА_1 , зокрема: АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду вказаної заяви приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим Павлом Володимировичем було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 19.02.2020, у якому відповідач зазначив, що стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження надано інформацію щодо місця проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 натомість зазначена інформація жодним чином не підтверджена.

Відповідач повідомив, що згідно з виконавчим документом боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 , що відноситься до підвідомчості виконавчого округу Дніпропетровської області, а тому виконавчий документ було повернуто на підставі пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаного повідомлення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 19 Закону № 1404-VІІІ, право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Частиною другою статті 24 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до частин першої та другої статті 25 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Частиною першою статті 27 Закон № 1403-VIII передбачено, що фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частинами першою, третьою та п`ятою статті 26 Закону № 1404-VІІІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Отже, з вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи виключно за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцезнаходженням майна боржника, розташованим у його виконавчому округу.

При цьому, у разі пред`явлення виконавчого документа не за місцем виконання або не за підвідомчістю, такий виконавчий документ підлягає поверненню приватним виконавцем заявнику.

У позовній заяві позивач на обґрунтування заявлених вимог зазначає, що нормами чинного законодавства не встановлено право приватного виконавця здійснювати перевірку місця проживання боржника до відкриття виконавчого провадження, а тому відповідач мав прийняти надані йому документи та відкрити виконавче провадження.

Суд зазначає, що згідно з частинами першою та шостою статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до статті 3 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» (далі - Закон № 1382-IV), місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини, а місцем перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Статтею 6 Закону № 1382-IV регламентовано, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

Отже, фізична особа може мати декілька місць проживання, а тому факт реєстрації місця проживання за певною адресою (наприклад, відображений у виконавчому документі) не є визначальним при вирішенні питання щодо розташування місця виконання виконавчого документа у певному виконавчому окрузі. Однак, факт місця проживання, перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника має бути підтвердженим належними та допустимими доказами з метою недопущення штучної зміни підвідомчості або місця виконання виконавчого документа. У протилежному випадку, у разі визначення приватним виконавцем підвідомчості лише за інформацією, наведеною стягувачем у заяві про примусове виконання рішення, без надання підтверджуючих документів, фактично нівелюється будь-яке значення поділу території України на виконавчі округи.

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» у заяві про примусове виконання рішення зазначено, що боржник, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Варто зазначити, що будь-яких належних і достовірних доказів на підтвердження проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 позивачем приватному виконавцю не було надано.

В силу вимог частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Належні докази повинні містити об`єктивну інформацію щодо предмета доказування та легітимно підтверджувати конкретну обставину в адміністративній справі.

Пунктом 3 розд. ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція) визначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

На кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач подає окрему заяву про примусове виконання рішення.

Аналіз наведених норм Закону № 1404-VIII дає суду підстави для висновків, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або місцезнаходження майна боржника.

У свою чергу, ст. 26 Закону № 1404-VIII та п. 3 розділу III Інструкції передбачено право стягувача, при поданні заяви щодо примусового виконання, надавати додаткові відомості про ідентифікацію боржника та які можуть сприяти примусовому виконанню рішення. Законодавцем визначено, що ці відомості можуть стосуватись місця роботи боржника, місцезнаходження його нерухомого майна, рахунків. Також вказаними правовими нормами покладено обов`язок на стягувача у разі пред`явлення виконавчого документу за місцезнаходженням майна, надавати відповідні підтверджуючі документи.

Таким чином, примусове виконання рішення здійснюється за заявою стягувача. У разі законодавчої можливості здійснення примусового виконання приватним виконавцем, стягувач здійснює вибір місця виконання, а саме: за місцезнаходженням майна боржника, за місцем його перебування чи проживання. При цьому, вибір місця виконання рішення стягувач формує за наявності у нього додаткової інформації про боржника та повідомляє про це у заяві про примусове виконання.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 24.06.2021 у цій справі, від 09.12.2020 у справі 460/3537/20, від 08.04.2020 у справі №804/6996/17, від 30.04.2020 у справі № 580/3311/19.

Слід зазначити, що позивачем не було додано до матеріалів справи доказів того, що боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 18 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, серед іншого, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1403-VIII, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону.

У свою чергу, частиною восьмою статті 19 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Сумлінне користування особами, які беруть участь у виконавчому провадженні, усіма наданими їм правами означає, у тому числі, їхній обов`язок утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до порушення правил підвідомчості виконавчих проваджень, зокрема, у зв`язку з поданням неналежних та недостовірних документів щодо місця перебування боржника.

Суд констатує, що у виконавчому написі від 07.11.2019 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрованого в реєстрі під номером 11895 вказана адреса місцезнаходження ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: невідомо, місце роботи: невідомо, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином матеріали справи свідчать про те, що місцем реєстрації та місцем фактичного проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 , відтак приватний виконавець виконавчого округу Говоров П.В. не мав повноважень на відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса.

При цьому, суд не погоджується з твердженнями позивача про те, що приватний виконавець протиправно, без наявності на це повноважень, здійснив перевірку місця проживання боржника до моменту відкриття виконавчого провадження.

Так, суд зазначає, що матеріали справи свідчать, що у даному випадку відповідач лише здійснив перевірку поданих стягувачем документів на предмет дотримання правил підвідомчості та, установивши, що належні докази перебування боржника або розташування його майна на території Київської області не надані, скористався правом, наданим йому пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VІІІ та повернув виконавчий документі стягувачу.

Також суд не приймає до уваги посилання позивача на ухвалу Верховного Суду від 25.01.2019 у справі № 511/1342/17 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 17.10.2017 у провадженні № К/800/33253/17, оскільки обов`язковими для врахування є лише висновки Верховного Суду, викладені у постановах, а не в ухвалах.

Крім того, спірні правовідносини у наведених вище справах не є аналогічними розглядуваній справі у зв`язку з тим, що стосувалися дій державного, а не приватного виконавця, при тому, що положеннями статей 24, 25 Закону № 1404-VІІІ передбачена можливість передачі виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень чинного законодавства України доходить висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Як установлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог частини другої статті 77 КАС України, відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність його рішення.

Натомість, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи спростовані фактичними обставинами справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність повідомлення відповідача від 19.02.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, а позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 159, 162, 205, 242-246, 250, 255, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Панова Г. В.