Справа № 260/1018/22
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2022 року м. Ужгород№ 260/1018/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Керити Мар`яни Василівни до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2022 до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в особі представника - адвоката Керити Мар`яни Василівни (90046, Закарпатська область, Хустський район, с. Вучкове, 224) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ), яким просить: "1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 за вислугу років за № 88 від 10.01.2022 року, зобов`язавши Управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області провести призначення пенсії ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 з моменту виникнення права мною на пенсію за вислугою років; 3.Стягнути на мою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , користь, із відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати.".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 березня 2022 року позов було залишено без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Свої позовні вимоги позивач мотивував наступним. Відповідачем було прийнято рішення № 88 від 10 січня 2022 року про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років на підставі статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення" через відсутність необхідного спеціального страхового стажу. Вказане рішення відповідачем прийнято без врахування трудового стажу за період роботи позивача у період з 09 березня 1997 року по 12 лютого 2001 року в Міжгірському будівельно-деревообробному підприємстві, у зв`язку з виправленням дати прийому на роботу та дати наказу на звільненням позивача. Крім цього, відповідач вказує на те, що до стажу за вислугу років не зараховано періоди роботи згідно довідки від 23 грудня 2021 року № 983, оскільки, на його думку, Національний Природничий Парк "Синевир" не відноситься до підприємств лісової промисловості та лісового господарств, які займаються промисловою лісозаготівлею. Позивач вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд відмовити повністю в задоволенні позову з наступних підстав. Позивач звернувся із заявою до Головного управління про призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ. Розглянувши документи, подані для призначення пенсії, Головним управлінням було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсій № 88 від 10 січня 2022 року, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи. Згідно наданих документів загальний страховий стаж становить 28 років 1 місяць 16 днів. До страхового стажу роботи не зараховано період роботи в Міжгірському будівельно- деревообробному підприємстві з 09 березня 1997 року по 12 лютого 2001року, оскільки запис про даний періоди роботи не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року за № 58, а саме: виправлені дата прийому на роботу та дата наказу на звільнення. Даний період зарахований згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОК-5. До стажу за вислугу років не зараховано періоди роботу згідно довідки від 23 грудня 2021 року № 983, оскільки право на пенсію за вислугу років згідно статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення" мають право працівники підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, які займаються промисловою лісозаготівлею, а Національний Природний Парк "Синевир" до таких не відноситься. Враховуючи наведене, до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, можливо зарахувати періоди роботи відповідно до Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 583.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписом статті 92 частини 1 пункту 6Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що 04 січня 2022 року позивач звернувся із заявою до Головного управління про призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ.

Рішенням від 10 січня 2022 року № 88 позивачу було відмовлено в призначені пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи відповідно до статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с.а.с. 20, 21).

Листом від 14 січня 2022 року № 0700-0201-8/1576 відповідачем було повідомлено позивача, що згідно наданих документів загальний страховий стаж позивача становить 28 років 1 місяць 16 днів. До страхового стажу роботи не зараховано період роботи в Міжгірському будівельно- деревообробному підприємстві з 09 березня 1997 року по 12 лютого 2001року, оскільки запис про даний періоди роботи не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року за № 58, а саме: виправлені дата прийому на роботу та дата наказу на звільнення. Даний період зарахований згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОК-5. До стажу за вислугу років не зараховано періоди роботу згідно довідки від 23 грудня 2021 року № 983, оскільки право на пенсію за вислугу років згідно статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення" мають право працівники підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, які займаються промисловою лісозаготівлею, а Національний Природний Парк "Синевир" до таких не відноситься (а.с. 19).

Позивач не погодившись із таким рішенням відповідача, звернувся до суду із позовом.

Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 01 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим-двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12 жовтня 1992 року затверджено Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Список). У відповідності вказаного списку професія "водій автомобілів по вивезенню лісу" дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У відповідності до положень статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує наявним трудовий стаж , є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, даних за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У відповідності до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У відповідності до пункту 23 Порядку № 637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою.

Згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 (а.с.а.с. 10, 11), позивач, зокрема:

з 30 січня 1990 року по 01 квітня 1992 року працював трактористом на трелюванні лісу в Національному Природничому Парку "Синевир"; з 09 березня 1997 року по 12 лютого 2001 року працював трактористом на трелюванні лісу в Міжгірському будівельно- деревообробному підприємстві; 13 лютого 2001 року по 04 лютого 2002 року працював трактористом на трелюванні лісу в Національному Природничому Парку "Синевир"; 06 вересня 2004 року по 29 грудня 2018 року працював трактористом у відділі ВПР в Національному Природничому Парку "Синевир"; 10 січня 2019 року по 28 грудня 2019 року працював трактористом у відділі ВПР в Національному Природничому Парку "Синевир"; 21 січня 2020 року по 30 квітня 2020 року працював трактористом у відділі ВПР в Національному Природничому Парку "Синевир"; 19 червня 2020 по 31 грудня 2020 року працював трактористом у відділі ВПР в Національному Природничому Парку "Синевир"; з 04 березня 2021 працює трактористом у відділі ВПР в Національному Природничому Парку "Синевир".

Довідкою № 983 від 23 грудня 2021 року Національного Природничого Парку "Синевир" підтверджується особливий характер роботи та умов праці позивача за період 1990-2021 роки (а.с. 17).

Лише при відсутності основного документу, що підтверджує наявний трудовий стаж - трудової книжки - наявний трудовий стаж підтверджується за посередництвом інших документів (статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пункт 1 Порядку № 637).

Таким чином позивач працював на посаді, праця на якій дає право на пенсію за вислугу років у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 583 від 12 жовтня 1992 року, якою затверджено Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Отже, в даному конкретному випадку має значення наявний трудовий стаж, який підтверджується основним документом щодо підтвердження такого стажу, а саме трудовою книжкою.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, що Національного Природничого Парку "Синевир" не має статусу визначеного у порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12 жовтня 1992 року, з таких підстав.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності Національного Природничого Парку "Синевир" є лісозаготівлі, що підпадає під визначену списком професій і посад працівників зайнятих на заготівлі лісу (а.с. 18).

Таким чином, документи, надані позивачем до заяви про призначення пенсії за вислугу років мають в собі усі необхідні відомості для призначення відповідної пенсії, які відповідач мав належним чином перевірити та прийняти відповідне рішення, а відтак, судом встановлено, що відповідачем безпідставно не зараховано до спеціального стажу позивача вищевказаний періоди роботи в Національному Природничому Парку "Синевир" .

Разом з тим, позивачу було не зараховано період роботи в Міжгірському будівельно- деревообробному підприємстві з 09 березня 1997 року по 12 лютого 2001 року, оскільки запис про даний періоди роботи не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року за № 58, а саме: виправлені дата прийому на роботу та дата наказу на звільнення.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58 (далі по тексту - Інструкція № 58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 2.3, 2.4 розділу 2 вказаної Інструкції № 58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд зауважує, що записи про спірні періоди роботи не містять недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Тому відсутні підстави для їх неврахування при визначенні періоду страхового стажу позивача.

Та обставина, що на записах про звільнення є недоліки, не робить записи неправдивим та не можуть слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні вказаних період роботи. Відповідач не позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці.

Однак, до матеріалів справи відповідач не надав доказів на підтвердження того, що останнім надсилались запити до підприємств, де працював позивач у спірні періоди роботи, з метою перевірки правильності внесених записів у трудову книжку позивача.

Суд зазначає, що наявні у документах на підтвердження трудового стажу формальні неточності, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 593/283/17.

При цьому, відповідач відповідно до положень пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, як орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Вказані положення свідчать, що відповідач в межах своєї компетенції має право самостійно звертатися до органів державної влади та підприємств з метою перевірки даних про стаж та умови роботи, однак в матеріалах справи відсутні такі відомості.

Відповідно до статті 87 Закону України № 1788 ХІ суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає, або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до статті 46 частини 2 Закону України № 1058-ІV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до статті 77 частин 1, 2 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугою років на пільгових умовах відповідно до вимог статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення" з врахуванням пільгового трудового стажу роботи, а тому позов необхідно задовольнити.

Суд також вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 10 січня 2022 року щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугою років на пільгових умовах.

Відповідно до статті 245 частини 4 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є необхідність зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо призначення пенсії за вислугою років на пільгових умовах та підставі статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити.

При прийнятті рішення суд також враховує, що згідно із статті 6 частини 1КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За правилами встановленими статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити.

Керуючись 242-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) про визнання протиправними дій та рішення та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 10 січня 2022 року № 88 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років на пільгових умовах на підставі статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийняти рішення щодо призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 на пільгових умовах та підставі статті 55 пункту "в" Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС.Є. Гаврилко