Справа № 120/19836/21-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 березня 2022 р. Справа № 120/19836/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

30.12.2021 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач). У позовній заяві позивачка просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період проходження служби з 29.01.2020 по 27.09.2021 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок її грошового забезпечення за період 29.01.2020 по 27.09.2021 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 (у 2020 році), на 01.01.2021 (у 2021 році), шляхом множення на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивачки, дій відповідача щодо нарахування та виплати їй всіх видів грошового забезпечення за період проходження служби з 29.01.2020 по 27.09.2021 виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018. Позивачка зазначає, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб". Вважає, що після прийняття вказаного судового рішення, розмір її грошового забезпечення за спірний період повинен обчислюватися із урахуванням розміру прожиткового мінімуму встановленого на 1 січня поточного календарного року, тоді як відповідач неправомірно застосував прожитковий мінімум встановлений на 01.01.2018.

Ухвалою від 10.01.2022 відкрито провадження у справі та, відповідно до ст. 262 КАС України, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено 15-ти денний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 КАС України.

Копію ухвали про відкриття провадження від 10.01.2022 року та позовну заяву відповідачу було надіслано засобами електронної пошти, що підтверджується витягом про направлення електронної пошти, довідкою про направлення документів на електронну пошту та підтвердженням отримання ухвали. Однак, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

27.01.2022 відповідач подав заяву, у якій зазначив, що з 25.11.2021 в Головному управлінні ДФС у Вінницькій області працює виключно Комісія з реорганізації Головного управління ДФС у Вінницькій області, а функції та повноваження податкової міліції передані Бюро економічної безпеки України.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивачка у період з 2004 по 27.09.2021 проходила службу в органах податкової міліції Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Наказом Головного управління ДФС у Вінницькій області від 27.09.2021 № 71-о позивачку звільнено зі служби в податковій міліції у зв`язку із ліквідацією Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Згідно розрахункового листа за 2020 рік позивачці за період з січня 2020 по грудень 2020 нараховано та виплачено грошове забезпечення в розмірі 230469,94 грн. (а.с. 20).

Згідно розрахункового листа за 2021 рік позивачці за період з січня 2021 по вересень 2021 нараховано та виплачено грошове забезпечення в розмірі 252921,22 грн. та вихідну допомогу при звільненні - 150381,00 грн. (а.с.21).

На думку позивачки, відповідачем допущено протиправні дії, які полягають у розрахунку та виплаті грошового забезпечення виходячи з добутку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017.

Позивачка вважає, що з 29.01.2020 виникли підстави для проведення перерахунку її грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 27.09.2021 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 (у 2020 році) та на 01.01.2021 (у 2021 році), шляхом множення на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017. Мотивує свою позицію тим, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", який був підставою для застосування при обчисленні грошового забезпечення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Тому з метою захисту своїх прав позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень пункту 357.1 статті 357 Податкового кодексу України (чинного на момент проходження позивачкою служби) форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Виплата грошового забезпечення працівникам податкової міліції України, регламентувалася Постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704) та Порядком виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 616 від 17.07.2018.

Постановою № 704 затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1, а також схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Постановою № 704, серед іншого, затверджено:

- тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з Додатком 1 до вказаної постанови (далі по тексту - тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів);

- схему тарифних розрядів за посадами осіб начальницького складу податкової міліції головних управлінь в областях, м. Києві та органу з обслуговування великих платників податків Державної фіскальної служби згідно з Додатком 10 до вказаної постанови (далі по тексту - схема тарифних розрядів);

- схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з Додатком 14 до вказаної постанови.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції до 24.02.2018) було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Однак, Постановою № 103 до Постанови № 704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції:

"4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Отже, з 01.03.2018 Урядом України було запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Однак постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18, визнано протиправним та нечинним п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни.

Таким чином, відповідно до редакції п. 4 постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29.01.2020 мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Із наведеного вище слідує, що з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.

Відтак, з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14. Тобто, з 29.01.2020 підлягає застосуванню п. 4 Постанови № 704, в редакції до внесення змін Постановою № 103.

Водночас не підлягає застосуванню норма п. 4 Постанови № 704 яка передбачає прив`язку бази для обчислення розмірів окладів до суми, яка не може бути меншою 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року із таких мотивів.

Суд зазначає, що пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII який набрав чинності 1 січня 2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 11 грудня 2019 року у зразковій справі № 240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Суд враховує висновки Верховного Суду викладені в постановах від 11 лютого 2021 року в справі № 200/3757/20-а та справі № 240/11952/19 щодо застосування положень пункту 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103 та пункту 3 розділу ІІ Закону України від 6 грудня 2016 року № 1774-VІІІ, які полягають у тому, що згідно з Постановою № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 1 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Таким чином, оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону України від 6 грудня 2016 року № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, суд звертає увагу на відсутність правових підстав для обчислення розміру грошового забезпечення позивачки, визначаючи його шляхом множення 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Отже, при обчисленні грошового забезпечення позивачки за спірний період підлягає врахуванню виключно розмір прожиткового мінімуму.

Таким чином, відповідно до редакції пункту 4 постанови № 704, яка відновила дію після прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, розмір грошового забезпечення позивачки у період із 29.01.2020 по 31.12.2020 повинен визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період із 29.01.2020 по 31.12.2020 із урахуванням прожиткового мінімуму встановленого станом на 01.01.2018 підлягають задоволенню.

Порушене право підлягає захисту у спосіб зобов`язання перерахувати та виплатити спірні суми грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.12.2020 із урахуванням прожиткового мінімуму встановленого станом на 01.01.2020 (2102 грн.).

Щодо позовних вимог про перерахунок та виплату грошового забезпечення за період із 01.01.2021 по 27.09.2021 суд враховує наступне.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 становить 2270,00 грн.

Отже, редакція законів України про державний бюджет 2020 і 2021 роки свідчить про зміни в розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сторону їх поступового збільшення.

Разом з тим відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, з 01.01.2021 становить 2102,00 гривні.

Відтак суд вважає, що відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити обчислення позивачці спірних виплат за 2021 рік з урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 01.01.2021, оскільки підлягає застосуванню базова величина встановлена ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" розміром 2102 грн.

Однак, враховуючи що при нарахуванні та виплаті позивачці спірних сум відповідач застосовував як базову величину розмір прожиткового мінімуму встановлений станом на 01.01.2018, його дії є неправомірними.

Порушене право позивачки підлягає захисту у спосіб зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити спірні суми грошового забезпечення за період з 01.01.2021 по 27.09.2021 із урахуванням базової величини встановленої ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" розміром 2102 грн.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо процесуального статусу відповідача у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України, відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Листом від 27.01.2022 відповідач повідомив суд про те, що станом на 25.11.2021 Головне управління ДФС у Вінницькій області позбавлено повноважень та функцій податкової міліції, які ним виконувалися на час служби позивачки, які у свою чергу передані Бюро економічної безпеки (БЕБ).

Однак суд вважає, що цей факт не впливає на правосуб`єктність Головного управління як відповідача у справі та не є підставою для його заміни правонаступником, адже спір у цій справі не пов`язаний із виконанням Головним управлінням по відношенню до позивачки переданих БЕБ владно - управлінських функцій податкової міліції.

У справі яка розглядається спір виник у правових відносинах публічної служби позивачки яку вона проходила у Головному управлінні ДФС у Вінницькій області. Тому, статус Головного управління як відповідача обумовлений його статусом роботодавця позивачки, а не суб`єкта владних повноважень, що у певний період часу виконував функції податкової міліції.

У вказаному листі від 27.01.2022 з поміж іншого зазначено, що з 25.11.2021 в Головному управлінні працює виключно Комісія з реорганізації Головного управлінні ДФС у Вінницькій області.

Тому, обов`язок із відновлення порушених прав позивачки необхідно покласти на Головне управління в особі Комісії з реорганізації Головного управлінні ДФС у Вінницькій області.

При розгляді процесуального питання про розподіл заявлених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин, від обов`язку сплати судового збору позивачка була звільнена в силу Закону.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При розподілі заявлених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу суд враховує, що Верховним Судом сформовано ряд правових висновків із питань розподілу цих витрат, які є релевантними у справі що розглядається.

У додатковій постанові ВП ВС від 07.07.2021 (справа № 910/12876/19) Суд зазначив, що при визначенні суми відшкодування необхідно виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

У постанові від 28.12.2020 (справа № 640/18402/19) Верховний Суд зазначив, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правничої допомоги не є обов`язковим документом. Однак у такому випадку витрати теж підлягають оцінці з точки зору їх реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

При цьому, поняття реальність та обґрунтованість витрат на правничу допомогу слід розмежовувати із поняттям співмірності таких витрат, адже оцінка витрат з точки зору їх співмірності може надаватися за клопотанням процесуального опонента.

Повертаючись до обставин цієї справи суд встановив, що між позивачкою та адвокатом Ольштинським Сергієм Костянтиновичем укладено Договір про надання правничої допомоги від 28.12.2021 (далі - Договір від 28.12.2021) (а.с. 26-28).

Згідно з п. 1.1. цього Договору Адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені даним Договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання даного Договору.

Підпунктом "г" п. 4.4. Договору від 28.12.2021 передбачено, що адвокат здійснює представництво інтересів клієнта в адміністративних судах. Детальні послуги які надаються у межах такого представництва Договором не обумовлено.

У свою чергу пунктом 1 Додатку № 1 від 28.12.2021 до Договору від 28.12.2021 визначено основні завдання - доручення клієнта: надання юридичного висновку стосовно правочинності юридично значимих документів, що включає: ознайомлення з усіма матеріалами та документами наявними у клієнта; зустріч з представниками Клієнтами для уточнення процесуальних дій адвоката, визначення порядку захисту прав та інтересів клієнта; підготовка юридичного висновку.

Пунктом 3 Додатку № 1 від 28.12.2021 до Договору від 28.12.2021 передбачено такі послуги, що надаються адвокатом: надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, інших процесуальних документів та їх підписання; інші види адвокатської діяльності не забороненої законом (а.с. 29).

Згідно пункту 7 вказаного Додатку, розмір фіксованого гонорару адвоката становить 10000 грн.

Разом із Договором від 28.12.2021 та додатком до нього надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 687 та копію ордера серії ВН № 067487 від 28.12.2021 (а.с. 30-31).

Оглянувши матеріали справи суд встановив, що як позовна заява так й інші документи, що долучені до справи підписані позивачкою особисто.

У матеріалах справи наявний лист Головного управління ДФС (від 23.12.2021 № 382/14/02-97-07) надісланий адвокату Ольштинському С.К. із інформацією (додатками), що стосуються позивачки. Однак цей лист датований 23.12.2021. Тобто запит адвоката та відповідь на нього були надіслані (отримані) ще до того, як укладено Договір від 28.12.2021 із додатком, а відтак вказані документи не можуть вважатися доказом реальності адвокатських послуг наданих позивачці адвокатом Ольштинським С.К. на виконання вказаного договору.

Підсумовуючи суд доходить висновку, що загальні формулювання умов Договору від 28.12.2021 та Додатку № 1 від 28.12.2021 до вказаного договору не дають підстав для встановлення реальності (дійсності та необхідності) послуг, витрати на які заявлені до відшкодування.

Незважаючи на те, що пунктом 8 Додатку № 1 від 28.12.2021 передбачено оплату гонорару адвоката протягом 20 календарних днів з дати підписання договору, належних та допустимих доказів такої оплати на день прийняття рішення позивачкою не надано.

Інші документи, що долучені до справи не дають можливості встановити факт надання професійної правничої допомоги адвокатом та ідентифікувати надані адвокатом послуги. Відтак, суд вважає, що реальність (дійсність та необхідність) заявлених позивачкою до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн не знайшла свого підтвердження. Тому, підстави для задоволення клопотання та присудження в користь позивачки цієї суми витрат відсутні.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Вінницькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (в т.ч. посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, відпускних та лікарняних, матеріальної допомоги на оздоровлення) за період проходження служби з 29.01.2020 по 27.09.2021 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Вінницькій області в особі Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Вінницькій області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 її грошового забезпечення (в т.ч. посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, відпускних та лікарняних, матеріальної допомоги на оздоровлення) за період проходження служби з 29.01.2020 по 31.12.2020 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Вінницькій області в особі Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Вінницькій області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 її грошового забезпечення (в т.ч. посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, відпускних та лікарняних, матеріальної допомоги на оздоровлення) за період проходження служби з 01.01.2021 по 27.09.2021 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, виходячи з розміру базової величини встановленої ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" розміром 2102 грн., та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

Відповідач: Головне управління ДФС у Вінницькій області в особі Комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Вінницькій області - вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21036, .

Суддя Богоніс Михайло Богданович