Справа № 320/16355/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2022 року № 320/16355/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №44 від 25.06.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 трудовий стаж роботи з 18.02.1993 по 16.09.1996, призначити та виплачувати пенсію за віком, починаючи з 13 травня 2021 року.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що у зв`язку з досягненням віку, який надає право для призначення пенсії за віком та маючи загальний трудовий стаж не менше 28 років, звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком. Проте, відповідачем відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного трудового стажу. Вважаючи рішення відповідача протиправним, а свої права на пенсійне забезпечення порушеними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що спірний період роботи позивача не підлягає зарахуванню, оскільки відсутній в трудовій книжці, а документ, який засвідчує стаж роботи позивача за період до створення (реєстрації) підприємства 26.01.1996 згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області 05.05.1999.

Позивач у позовній заяві вказала, у зв`язку з досягненням віку, який надає право для призначення пенсії за віком та маючи загальний трудовий стаж не менше 28 років, у червні 2021 року звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням №44 від 25.06.2021 відповідач відмовив у призначенні пенсії за віком. Свою відмову відповідач обґрунтував тим, що за наданими документами до страхового стажу не зараховано період з 18.02.1993 по 16.09.1996 згідно довідки №44 від 16.09.1996 року виданої ВАТ «Київспецсільгоспмонтаж», оскільки потребує перевірки відділом контрольно-перевірочної роботи, зазначений період відсутній в трудовій книжці.

Відповідач вказав, що страховий стаж за наданими документами позивача становить 27 років 8 місяців 25 днів.

Судом встановлено, що 30.08.2021 позивач повторно звернулася до відповідача, надавши додаткові документи.

Рішенням №44 від 06.09.2021 позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність страхового стажу необхідного для призначення пенсії. Зокрема, до страхового стажу відповідачем не зараховано період роботи з 18.02.1993 по 16.09.1996 згідно довідки №44 від 16.09.1996 року виданої ВАТ «Київспецсільгоспмонтаж», оскільки зазначений документ засвідчує стаж роботи заявника за період до створення (реєстрації) підприємства 26.01.1996 згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Проте, з такими рішеннями відповідача позивач не погоджується, вважає їх необґрунтованим та таким, що порушують її гарантоване право на належне пенсійне забезпечення, а тому звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058).

Згідно зі статтею 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років (з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637), відповідно до п.1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, трудовий стаж може бути підтверджений довідкою, виданою за місцем роботи.

Судом встановлено, що позивачем була надана довідка №44 від 16.09.1996 року, яка видана ВАТ «Київспецсільгоспмонтаж» про те, що позивач дійсно працювала в ПМК-5 ВАТ «Київспецсільгоспмонтаж» на посаді прибиральниці з 18.02.1993 по 16.09.1996.

Відмовляючи у зарахуванні даного періоду роботи, відповідач вказав, що зазначений документ засвідчує стаж роботи заявника за період до створення (реєстрації) підприємства 26.01.1996 згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Суд вважає такий висновок відповідача помилковим, виходячи з наступного.

Акціонерна форма товариства в Україні вперше виникла в 1988 році, коли були здійснені спроби формувати акціонерні відносини в рамках державного сектору СРСР. Ця спроба була здійснена через випуск акцій трудового колективу і акцій підприємства та закріплена постановою Ради Міністрів СРСР «Про випуск підприємствами й організаціями цінних паперів у жовтні 1988 р.». Слід підкреслити, що хоча випуск вказаних акцій і розпочався, але вони не набули значного поширення, і в 1992 р. він закінчився.

Відправною точкою розвитку АТ був Закон України «Про господарські товариства» прийнятий у 1991 році. Він визначив АТ як самостійну форму діяльності і закріпив правові основи його створення і функціонування, що діяли до прийняття нового закону «Про акціонерні товариства» у 2008 року.

В Україні створювались відкриті акціонерні товариства в період з 1 жовтня 1991 р. до 30 квітня 2009 р.

Таким чином, видача у 1996 році довідки Відкритим акціонерним товариством «Київспецсільгоспмонтаж» за період роботи позивача з 18.02.1993 по 16.09.1996 відповідала вимогам закону, оскільки відкриті акціонерні товариства створювались з 1991 року.

Крім того, Верховним Судом неодноразово висвітлювались правові висновки про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах (Постанова від 21.02.2018 по справі №687/975/17).

У постанові по справі №754/14898/15-а Верховний Суд стосовно аналогічних правовідносин зазначає, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний підтверджений стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів (довідок, наказів), оскільки визначальним є саме підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також: за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Виходячи з вищевикладеного, відповідач наділений Законом повноваженнями щодо перевірки наданих позивачем документів, зробити відповідні запити, витребувати необхідні підтверджуючі документи.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, Рішення №44 від 25.06.2021 про відмову у призначенні пенсії, стосується прав конкретної особи та є індивідуальним актом, а тому підлягає оскарженню шляхом подання позову про визнання його протиправним та скасування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи зараховувати вказані періоди роботи позивача до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому рішення №44 від 25.06.2021, №44 від 06.09.2021 про відмову у призначенні пенсії є протиправними.

Таким чином, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до її стажу трудовий стаж роботи з 18.02.1993 по 16.09.1996.

Отже, враховуючи, що позивачем досягнуто 60 річного віку, який надає право для призначення пенсії за віком та маючи загального трудового стажу більше 28 років, як того вимагає норма ч. 1 ст. 26 Закону №1058, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. З заявою про призначення пенсії за віком позивач вперше звернулася 08.06.2021, в межах трьохмісячного строку, тому відновити її право на пенсію відповідач зобов`язаний саме з 13.05.2021, шляхом призначення та виплати пенсії.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. (квитанція від 17.12.2021 № 47340, отже, такі понесені витрати підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №44 від 25.06.2021, №44 від 06.09.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 трудовий стаж роботи з 18.02.1993 по 16.09.1996, призначити та виплачувати пенсію за віком, починаючи з 13 травня 2021 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.