Справа № 560/9770/21
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/9770/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

25 березня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2021 позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористалась та не подала відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20 січня 2022 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи про те, що позивач відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія АВ від 10.04.2019 є інвалідом ІІ групи (загальне захворювання) й отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону № 1058-IV.

Наказом №30-о від 26.06.2016 року з 29.02.2016 позивача звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора сектору адміністрування доходів і зборів самозайнятих осіб управління доходів і зборів фізичних осіб Кам`янець-Подільської ОДПІ ГУ ДПС в Хмельницькій області, п. 1 ст. 40 КЗпП України та ст. 87 Закону України "Про державну службу".

12.05.2021 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 1058-ІV, на пенсію по інвалідності державного службовця згідно із Законом України "Про державну службу" № 3723-ХІІ.

Проте Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області рішенням від 17.05.2021 №78 відмовило позивачу у переході з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про державну службу", оскільки нормами Закону України "Про державну службу" не передбачено призначення даного виду пенсії.

Крім того, згідно листа від 25.06.2021 №2200-0304-8/32369 відповідачем стаж роботи в податковій службі з 11.03.1994 по 29.02.2016 відповідачем не враховано.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Відоовідно до п. 2 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, в цьому випадку слід керуватись Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №28, який був чинний на момент роботи позивача на державній службі.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової служби.

Крім цього, відповідно до статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Згідно з статтею 343 Податкового кодексу України посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються, зокрема, такі спеціальні звання: інспектор податкової служби I рангу; інспектор податкової служби II рангу; інспектор податкової служби III рангу.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєні спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 позивач з 11.03.1994 прийнята на посаду головного державного податкового ревізора - інспектора Державної податкової інспекції м. Кам`янець-Подільський (Наказ № 20-к від 11.03.1994 року). 02.01.1995 року прийняла присягу державного службовця згідно Закону України "Про державну службу".

З 03.05.1995 року позивачу присвоєно персональне звання "Інспектор податкової служби III-го рангу. ( Наказ № 59-а від 28.04.1995 року.). В зв`язку з ліквідацією Державної податкової інспекції України та утворення Державної податкової адміністрації з 26.11.1996 року переведена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу документальних перевірок підприємств промисловості, транспорту, торгівлі Кам`янець-Подільської державної податкової адміністрації ( Наказ № 3-к від 30.12.1996 р.).

01.10.1999 року позивачу присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової служби II рангу" ( Наказ № 162-о від 30.09.1999 року.)

27.01.2006 року присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової служби І рангу" ( Наказ №10-о від 27.01.2006 року)

27.06.2013 у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання Кам`янець-Подільської об`єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області Державної податкової служби Кам`янець-Подільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб та єдиного соціального внеску управління доходів і зборів з фізичних осіб.

З 27.06.2013 позивачу присвоєно тринадцятий ранг державного службовця згідно Наказу № 8-о від 27.06.2013.

Позивачу з 01.01.2014 присвоєно спеціальне звання інспектора податкової та митної справи І рангу відповідно до Наказу № 142-о від 30.12.2013.

З 29.02.2016 позивач звільнена з податкових органів в зв`язку з скороченням штатної чисельності п.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 липня 2012 року № 680 "Питання присвоєння рангів державним службовцям та визначення співвідношень між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, з військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" затверджено Порядок присвоєння рангів державним службовцям.

Відповідно Додатку 6 вищевказаного порядку, співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями працівників органів державної служби вказано, що відповідні спеціальні звання посадових осіб податкової служби прирівнюються до рангів державного службовця.

Так, спеціальне звання інспектора податкової служби III рангу прирівняне до 9 рангу державного службовця, спеціальне звання інспектора податкової служби II рангу до 8 рангу державного службовця, Інспектор податкової служби 1 рангу - 7 рангу державного службовця, Радник податкової служби третього рангу - 6 ранг державного службовця, Радник податкової служби другого рангу - 5 ранг державного службовця.

Відповідно до відомостей трудової книжки, позивач у період з 11.03.1994 по 29.02.2016 працювала на різних посадах в органах державної податкової служби. У зв`язку з цим, необхідно зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби з 11.03.1994 по 29.02.2016.

Таким чином, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби більше 20 років, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому, відповідно, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Колегія суддів звертає увагу, що Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку.

Аналогічна правові позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 від 13 лютого 2019 року.

З огляду на встановлені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції спірне рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для належного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача призначити і здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 12 травня 2021 року пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у розмірі 60 відсотків від заробітку зазначеного у довідці Головного управління ДПС у Хмельницькій області "Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, вислуга років, ранг, надбавка за вислугу років) №48/В/22-01-10-02-07 від 29.04.2021 та Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби №49/В/22-01-10-02-07 від 29.04.2021.

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія судів вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.