Справа № 140/11761/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року ЛуцькСправа № 140/11761/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась із позовом до Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності з приводу відмови встановити позивачу статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме члена сім`ї померлого ветерана війни; зобов`язати відповідача встановити позивачу статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме члена сім`ї померлого ветерана війни.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є вдовою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, який згідно із посвідченням серії НОМЕР_1 був ветераном війни - особою з інвалідністю II групи. Відповідно до довідки MCEK сер. MCE №024752 ОСОБА_3 було встановлено II групу інвалідності, захворювання пов`язане з роботами з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач 15 липня 2021 року отримала посвідчення дружини громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою та надалі звернулась до Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації із заявою про встановлення їй статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружині померлого ветерана війни.

Департамент соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації листом від 02 серпня 2021 року №П-868 відмовив у задоволенні вказаної заяви, мотивуючи тим, що для встановлення статусу необхідно підтвердити причинний зв`язок смерті з захворюванням, яке було одержане під час захисту Батьківщини або виконанням інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а оскільки захворювання, що призвело до смерті чоловіка позивача, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, немає законних підстав для встановлення їй відповідного статусу.

Позивач вказує, що її чоловіком було набуте захворювання під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з яким була пов`язана його інвалідність як ветерана війни, а тому на нього поширювалась дія пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а оскільки він помер від даного захворювання - на неї поширюється дії пункту 1 статті 10 вказаного Закону.

Так, відповідно до листа ВАТ «Луцьке автотранспортне підприємство 10754» від 31 березня 2005 року №01-157 на 01 січня 1986 року в АТП-10754 (на той час АТП-10260) згідно вимог штабу ЦО міста Луцька було сформовано п`ять територіальних формувань (автоколон) ЦО №1, 2, 3, 4, 5.

Автоколони ЦО №4, 5 призначені згідно вищезазначеної виписки з плану для евакуації матеріальних цінностей, формувались з автомобілів марки КАМАЗ-5511, які разом з закріпленими за ними водіями входили в склад вищезазначених автоколон ЦО і в 1986-1987 роках направлялись для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Водій ОСОБА_3 в складі автоколони ЦО №4 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 16 серпня 1986 року по 27 серпня 1986 року.

Факт участі автомобілів із складу вищезазначених автоколон ЦО в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується записами в журналі контролю обліку обробки транспорту після її повернення на постійне місце дислокації в АТП-10754 (м. Луцьк), а також актом по підсумкам замірювання степені радіоактивного забруднення від 02 жовтня 1987 року.

Крім того, згідно з довідками від 27 серпня 986 року №385, виданою водіям АТП-10760, зокрема, і ОСОБА_2 , він працював на перевезенні асфальтобетону для будівництва підземних шляхів районі 30 км зони Чорнобильської АЕС 16 серпня 1986 року по 27 серпня 1986 року.

Також, відповідно до довідки №12-1212, виданої Луцьким АТП-10754 водію ОСОБА_3 , на підставі постанови Уряду від 7 травня 1986 року № 524- 156 та від 5 червня 1986 року № 665-195 оплата праці за виконання ним вантажних перевезень на ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 16 серпня по 27 серпня 1986 року (12 календарних днів) проводилась по підвищених в трьохкратному розмірі відрядних розцінках (тарифних ставках), згідно шляхових листів.

Таким чином, позивач вказує, що її чоловік брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за наказом штабу Цивільної оборони,

Як вбачається з листа ВАТ «Луцьке автотранспортне підприємство 10754» від 31 березня 2005 року №01-157 на 01 січня 1986 року ОСОБА_2 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС в період з 16 серпня 1986 року по 27 серпня 1986 року у складі автоколони, тобто невоєнізованого формування, а тому на ОСОБА_2 поширювалась дія пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач зазначає, що маючи відповідне право на визнання членом сім`ї померлого ветерана війни, на якого поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не може його реалізувати через те, що відповідач не враховує, що участь в ліквідації наслідків авари на ЧАЕС в складі Цивільної оборони зазначеним Законом прирівнюється до виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), що є дискримінацією порівняно з особами, члени сім`ї яких виконували такі ж службові обов`язки, однак, як військові, а не в лавах Цивільної оборони.

З наведених підстав позивач уважає, що відмовляючи у виплаті одноразової компенсації відповідач діяв не на підставі закону, і його відмова є неправомірною та просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 28).

Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації у відзиві на позовну заяву від 20 грудня 2021 року №4700/01-13/05/2-21 позовні вимоги не визнав мотивуючи тим, що згідно з пунктом 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 03 червня 2021 року №87 захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800 (далі-Положення) причинний зв`язок захворювань та смерті встановлюється штатними військово-лікарськими комісіями. При цьому, постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста, тощо) і причину смерті приймається в одному з формулювань, вказаних у пунктах 21.5, 21.6 розділу II Положення.

Зокрема у підпункті «а» пункту 21,6 зазначено - «Захворювання, так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» - якщо захворювання виникли у період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, загострились або ускладнились, призвели до інвалідності чи смерті у строки, передбачені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 травня 1997 року №150 «Про затвердження нормативних актів щодо хвороб, при яких може бути встановлений причинний зв`язок з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 вересня 1997 року за №448/2252, і військовослужбовець, колишній військовослужбовець має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок смерті із таким формулюванням причини смерті позивачем не додана, отже відсутні підстави поширити на позивача чинність Закону.

З огляду на вказане представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 31-32).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2022 року в даній адміністративній справі замінено первісного відповідача Департамент соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації на належного відповідача - Департамент соціальної політики Луцької міської ради (далі - Департамент, відповідач) (арк. спр. 48-49).

Представник Департаменту соціальної політики Луцької міської ради у відзиві на позовну заяву від 19 січня 2022 року №11.2-8.5/797/2022 позовні вимоги не визнав мотивуючи тим, що ОСОБА_2 (чоловік позивача) був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та відповідно мав статус особи, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

З 12 грудня 2013 року ОСОБА_2 встановлено II групу інвалідності у зв`язку із захворюванням пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується експертним заключенням Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії від 24 червня 1999 року №5487 та довідкою МСЕК серія MCE №024752.

Як вбачається з листа Луцького АТП 10754 від 31 березня 2006 року у період з 16 серпня року 1986 по 27 серпня 1986 року ОСОБА_2 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі автоколони ЦГ №4 та згідно довідки Дорожнього ремонтно-транспортного управління №100, видана у 1992 році за №12-1213 працював в 30-км закритій зоні Чорнобильської АЕС (зона 2) по перевезенню асфальтобетонної суміші для будівництва під`їзних шляхів.

Позивач 01 липня 2021 року звернулась до відповідача із заявою про встановлення їй статусу та видачу посвідчення члена сім`ї загиблого в зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка - ОСОБА_2 .

Відповідач відмовив позивачу в наданні статусу члена сім`ї загиблого, оскільки крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Таким чином, формування Цивільної оборони, в тому числі невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації, наслідків аварій, катастроф та стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

За відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, немає достатніх підстав для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

На думку відповідача, довідка Дорожнього ремонтно-транспортного управління №12-1213 не може бути доказом участі чоловіка позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі саме формувань Цивільної оборони, оскільки не підтверджує сам факт залучення його до складу формувань Цивільної оборони.

Іншого документального підтвердження безпосередньої участі ОСОБА_2 у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони позивач не надала.

А тому, оскільки чоловік позивача не належав до військовослужбовців, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби, підстав для надання статусу у відповідача немає.

З огляду на вказане представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 59-63).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи учасників справи у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14 листопада 1965 року (арк. спр. 7).

Відповідно до посвідчення від 12 грудня 2013 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (арк. спр. 12).

Експертним заключенням Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії на засіданні від 24 червня 1999 року №11 ОСОБА_2 встановлено діагноз: вегето-судинна дистонія по змішаному типу; дисциркуляторна енцефалопатія. Заключення: захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (арк. спр. 10).

Відповідно до довідки MCEK серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 було встановлено II групу інвалідності, захворювання пов`язане з роботами з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (арк. спр. 13).

За результатами розгляду документів Центральною міжвідомчою експертною комісією на засіданні від 03 червня 2021 року №87 встановлено, що захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до смерті, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (арк. спр. 11).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. спр. 8).

Згідно із посвідченням від 15 липня 2021 року №006594 позивач є дружиною померлого громадянина із числа ліквідаторів (потерпілих) 1 категорії, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою (арк. спр. 9).

Департамент соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації розглянувши звернення позивача щодо встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружині померлого ветерана війни, листом від 02 серпня 2021 року №П-868/1пр повідомив, що для встановлення статусу необхідно підтвердити причинний зв`язок смерті з захворюванням, яке було одержане під час захисту Батьківщини або виконанням інших обов`язків військової служби (службових обов`язків). Оскільки захворювання, що призвело до смерті чоловіка позивача, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, немає законних підстав для встановлення відповідного статусу (арк. спр. 14).

ОСОБА_1 23 грудня 2021 року звернулася із заявою до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, в якій просила встановити їй статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме члена сім`ї померлого ветерана війни (арк. спр. 41), однак відповідач листом від 31 грудня 2021 року №11.2-9/17149/2021 повідомив, що захворювання, щ призвело до смерті її чоловіка, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, отже для встановлення їй статусу ветерана війни відповідно до Закону немає законних підстав (арк. спр. 56).

Позивач, не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо відмови встановити їй статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме члена сім`ї померлого ветерана війни.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни визначається Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-XII), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

В преамбулі до Закону №3551-XII зазначено, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно статті 4 Закону №3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII, на які посилається позивач, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Як установлено судом, згідно з довідками від 27 серпня 986 року №385, виданою водіям АТП-10760, зокрема, і ОСОБА_2 , він працював на перевезенні асфальтобетону для будівництва підземних шляхів районі 30 км зони Чорнобильської АЕС 16 серпня 1986 року по 27 серпня 1986 року.

Факт участі автомобілів із складу вищезазначених автоколон ЦО в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується записами в журналі контролю обліку обробки транспорту після її повернення на постійне місце дислокації в АТП-10754 (м. Луцьк), а також актом по підсумкам замірювання степені радіоактивного забруднення від 02 жовтня 1987 року.

Також, відповідно до довідки №12-1212, виданої Луцьким АТП-10754 водію ОСОБА_3 , на підставі постанови Уряду від 7 травня 1986 року № 524- 156 та від 5 червня 1986 року № 665-195 оплата праці за виконання ним вантажних перевезень на ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 16 серпня по 27 серпня 1986 року (12 календарних днів) проводилась по підвищених в трьохкратному розмірі відрядних розцінках (тарифних ставках), згідно шляхових листів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону №3551-XII чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Цією ж статтею визначено, що до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Разом з тим, на думку суду, зміст статті 10 Закону №3551-XII дає підстави для висновку, що чинність цього Закону поширюється, зокрема, на сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів.

Як установлено судом, відповідно до посвідчення від 12 грудня 2013 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (арк. спр. 12).

За результатами розгляду документів Центральною міжвідомчою експертною комісією на засіданні від 03 червня 2021 року №87 встановлено, що захворювання чоловіка позивача - ОСОБА_2 , яке призвело до смерті, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (арк. спр. 11).

Суд зауважує, що позивачем не доведено та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що таке захворювання одержано ОСОБА_2 в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для надання ОСОБА_1 статусу члена сім`ї померлого ветерана війни.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року у справі №569/10352/16-а.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради (43025, Волинська область, місто Луцьк, проспект Волі, 4А, ідентифікаційний код юридичної особи 03191963) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 28 березня 2022 року.