Справа № 580/7145/21
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2022-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року справа № 580/7145/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ватутінської міської ради Черкаської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Ватутінської міської ради Черкаської області, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття за результатами розгляду клопотання позивача (вх. №309/02-23 від 14.06.2021) рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами с. Юрківка Ватутінської міської ради Черкаської області, за рахунок земельної ділянки, що віднесена до земель резервного фонду площею 3,5998 га, кадастровий номер :02:002:0589;

- зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами с. Юрківка Ватутінської міської ради Черкаської області, за рахунок земельної ділянки, що віднесена до земель резервного фонду площею 3,5998 га, кадастровий номер :02:002:0589.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 14.06.2021 звернулась до відповідача із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,8 га, розташованої за межами с. Юрківка Ватутінської міської ради Черкаської області для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:002:0589. Відділом містобудування, архітектури та земельних відносин було підготовлено проект рішення «Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», який був винесений на розгляд чергової сесії міської ради, яка відбулась 30.07.2021. Відповідач листом №1886/02-21 від 03.08.2021 повідомив позивача, що за результатами голосування за вказаний проект рішення не було прийнято, оскільки присутні депутати утримались від голосування. Позивач вважає, що не прийнявши на сесії рішення відповідач допустив протиправну бездіяльність, чим порушив його права.

Відповідач проти позову заперечив. 18.10.2021 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проект рішення «Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки» не був підтриманий депутатами Ватутінської міської ради VІІІ скликання, альтернативного рішення про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою на сесію міської ради винесено не було. Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Підставою для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, окрім рішення про надання дозволу, може бути договір або судове рішення. З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Позивач надала відповідь на відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що аналіз норм Земельного кодексу України свідчить про те, що процедура безоплатного отримання земельних ділянок врегульована, всі дії суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельних ділянок у власність.

Абзацом 3 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено право, а не обов`язок громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу і не дає підстав для звільнення відповідача від виконання свого обов`язку розглянути відповідну заяву позивача. Отже звернення до суду з позовом про зобов`язання розглянути клопотання про надання дозволу щодо розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є ефективним способом захисту порушеного права.

Відповідач надав заперечення на відзив, у яких вказав, що застосування такого способу захисту порушених прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення про надання дозволу на розробку проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки є правильним тоді, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та відмовив у його задоволенні. Проте відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, якщо уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Згідно з ч. 10 ст. 118 Земельного кодексу України до суду можуть бути оскаржені відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду. Про вказане зазначено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17. Оскільки Ватутінська міська рада не приймала рішення про відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у позивача відсутня законодавча можливість оскарження.

Ухвалою суду від 20.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

Дослідивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, подані письмові докази, суд встановив наступне.

З листа Міськрайонного управління у Звенигородському районі та м. Ватутіному Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №0-23-0.171-477/166-21 від 29.06.2021 вбачається, що частина земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0589, згідно поданого викопіювання, яка розташована в адміністративних межах Ватутінської міської ради, за межами населеного пункту с. Юрківка належить до земель комунальної форми власності, категорія земель - землі резервного фонду, угіддя пасовища.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ватутінської міської ради (відповідач у справі) із клопотанням від 14.06.2021, в якому просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,8 га, розташовану за межами с. Юрківка Ватутінської міської ради Черкаської області для ведення особистого селянського господарства.

Відповідач листом №1886/02-21 від 03.08.2021 повідомив позивача, що за результатами розгляду клопотання був підготовлений проект рішення та 30.07.2021 погоджений проект було подано на розгляд сесії Ватутінської міської ради. За результатами голосування рішення міською радою не прийнято.

З результатів поіменного голосування на засіданні Ватутінської міської ради 30.07.2021 про прийняття рішення з питання «Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» вбачається, що з 17 присутніх на засіданні сесії депутатів 17 - «утримались», 0 - «проти», 0 - «за», в результаті чого рішення не прийнято.

Вважаючи, що відповідач при розгляді заяви від 28.05.2021 не прийняв розпорядчого акту у формі рішення, чим допустив протиправну бездіяльність, звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. При цьому, підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує.

Згідно частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже особи, які бажають отримати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, подають клопотання та зазначений вище пакет документів.

У частині 7 статті 118 Земельного кодексу України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частин 1, 2 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Отже, питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою тощо відповідач має вирішувати за наслідками розгляду відповідного клопотання на пленарному засіданні.

Неприйняття рішення про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою не може підміняти рішення про відмову у наданні такого дозволу, оскільки ст. 118 ЗК України зобов`язує уповноважений орган у рішенні про відмову у наданні зацікавленій особі дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність викладати мотиви відмови (невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку).

Частина 7 ст. 118 ЗК України не передбачає випадків, коли орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за результатами заяви про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою може не прийняти позитивного або негативного для заявника рішення (про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу)

Судом встановлено, що відповідач виносив на розгляд пленарного засідання проект рішення щодо клопотання позивача від 14.06.2021, проте за результатами поіменного голосування з 17 присутніх на засіданні сесії депутатів та сільського голови 17 - «утримались», 0 - «проти», 0 - «за», в результаті чого рішення не прийнято, про що відповідач листом №1886/02-21 від 03.08.2021 повідомив позивача.

Таким чином, відповідач всупереч частині 7 статті 118 Земельного кодексу не прийняв рішення за результатами розгляду заяви позивача, тобто діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, передбачений ст. 118 ЗК України.

Вказане дає підстави для висновку про те, що бездіяльність Ватутінської міської ради є протиправною, тому позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами с. Юрківка Ватутінської міської ради Черкаської області, за рахунок земельної ділянки, що віднесена до земель резервного фонду площею 3,5998 га, кадастровий номер :02:002:0589 суд зазначає, що застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання прийняти конкретне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є правильним тоді, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.

В такому разі суд під час перевірки підстав прийняття рішення перевіряє конкретні підстави відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою і у разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою доцільним способом захисту є власне зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути клопотання. Оскільки клопотання вже було розглянуто і рішення прийнято, тому повторний розгляд клопотання не захистить прав заявника.

Проте відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, якщо уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Враховуючи, що відповідач клопотання позивача не розглянув і рішення не прийняв, підстави для задоволення вказаної позовної вимоги відсутні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №1140/2559/1 та від 02.07.2020 у справі №825/2228/18.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Ватутінської міської ради Черкаської області прийняти відповідне рішення за клопотанням позивача №309/02-23 від 14.06.2021, тобто рішення про надання або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 1,8 га (для ведення особистого селянського господарства), що знаходиться в адміністративно-територіальних межах Ватутінської міської ради Черкаської області, за межами населеного пункту с. Юрківка за результатом перевірки виконання позивачем усіх визначених законом умов, необхідних для одержання дозволу на розробку проєкту землеустрою.

Аналогічні висновки вказані у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №580/704/21.

Посилання відповідача на ту обставину, що відсутність рішення сесії Ватутінської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не порушує прав позивача і не є перешкодою для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є необгрунтованим з таких підстав.

Так, відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відтак, реалізуючи передбачене статтею 55 Основного Закону право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється в його володільця у момент порушення чи оспорення останнього.

У відповідності до пп. 2, 3, 4 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З системного аналізу положень наведених норм вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 N 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

При цьому, право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб не є абсолютним. Людина має таке право за умови, якщо вважає, що рішення, дія чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб порушують або ущемляють її права і свободи чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Таким чином, суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі N 826/8803/15.

У відповідності до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

За змістом вказаних приписів право на розроблення проекту землеустрою виникає у разі надання органом місцевого самоврядування відповідного дозволу, а у разі відмови у наданні такого дозволу виникає право на його оскарження у судовому порядку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 №1423-1Х внесені зміни до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, яка викладена у новій редакції, а саме:

«У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

Вказані зміни набрали законної сили з 26.05.2021 року, отже з цієї дати без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути розроблений лише проект землеустрою щодо відведення тієї земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці.

Судом встановлено, що позивач звернулась до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою про надання у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства, отже отримання дозволу на розробку такого проекту є обов`язковим.

Внаслідок бездіяльності відповідача позивач позбавлена можливості розробити проект землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, порушено її право на оскарження відмови у наданні дозволу у суді та створені перешкоди для реалізації її права на отримання земельної ділянки у власність. Вказане свідчить про те, що порушені права позивача підлягають судовому захисту.

Крім цього, право на оскарження бездіяльності відповідача прямо передбачено ч. 10 ст. 118 Земельного кодексу України, згідно з якою відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Також ч. 11 вказаної статті передбачає, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

З огляду на зазначене посилання відповідача на відсутність порушеного права позивача та на відсутність права на отримання судового захисту є безпідставним.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 5 Закону України "Про судовий збір" як особа з інвалідністю 2 групи, судові витрати у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Згідно частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивач на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надала: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 31.08.2021; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; квитанцію до прибуткового касового ордера №17 від 31.08.2021 на суму 5000 грн.

Згідно пункту 1.1 договору про надання правової (правничої) допомоги від 31.08.2021, укладеним між позивачем та адвокатом Плівак Л.М., остання бере на себе зобов`язання бути представником позивача у Черкаському окружному адміністративному суді по питанню оскарження бездіяльності Ватутінської міської ради щодо надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно детального описку робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги в день укладення договору позивачем здійснено попередню оплату гонорару у сумі 5000 грн., яка включає оплату за збір доказів, підготовку та подання позовної заяви.

Частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Справа, що розглядається, відноситься до справ незначної складності, на підтвердження обставин щодо предмету доказування позивачем було надано незначну кількість письмових доказів.

Судом встановлено, що позовна заява підписана представником позивача адвокатом Плівак Лілією, чим підтверджено надання правничої допомоги з підготовки та подання позовної заяви до суду.

Надання правничої допомоги зі збору доказів підтверджується адвокатським запитом від 02.09.2021 №16 та листом Відповідача від 03.09.2021 №2221/02-21 про надання копій документів.

Отже, заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу не є співмірною із складністю справи тому суд дійшов висновку, що 1500 грн є справедливим, розумним, пропорційним та обґрунтованим розміром відшкодування витрат на правничу допомогу виходячи з розрахунку 1000 грн. за підготовку та подання до суду позовної заяви та 500 грн за збір доказів.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Ватутінської міської ради Черкаської області щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 зареєстрованого за вх. №309/02-23 від 14 червня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 1,8 га (для ведення особистого селянського господарства), що знаходиться в адміністративно-територіальних межах Ватутінської міської ради Черкаської області, за межами населеного пункту с. Юрківка.

Зобов`язати Ватутінську міську раду Черкаської області (просп. Дружби, 8, м. Ватутіне, Черкаська область, 20251, ) розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстроване за вх. №309/02-23 від 14 червня 2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,8 га що знаходиться в адміністративно-територіальних межах Ватутінської міської ради Черкаської області, за межами населеного пункту с. Юрківка.

Стягнути з місцевого бюджету Ватутінської міської ради Черкаської області (просп. Дружби, 8, м. Ватутіне, Черкаська область, 20251, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Головуючий Алла РУДЕНКО