Справа № 440/7341/20
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/7341/20
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гіглави О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
10.12.2020 ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Полтавській області №129 від 10.08.2020 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату з 27.06.2020 пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 .
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що позивач перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До 26.06.2020 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із чоловіком ОСОБА_2 , який за життя був суддею у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, у зв`язку зі смертю чоловіка, який був годувальником, ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання годувальника на час настання смерті. На переконання позивача, оспорюваним рішенням протиправно відмовлено позивачу у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% щомісячного грошового утримання судді у відставці. Позивач вважає помилковими висновки відповідача стосовно того, що Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено призначення членам сім`ї померлого судді у відставці пенсії у зв`язку з втратою годувальника, з огляду на що, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/7341/20; призначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
31.12.2020 до суду ГУ ПФУ в Полтавській області надано відзив на позов, в якому вказано, що ОСОБА_1 звернулася 07.08.2020 із заявою про переведення пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника згідно з Законом України "Про судоустрій і статус суддів" №1402 від 02.06.2016 за матеріалами пенсійної справи померлого годувальника. Водночас відповідач зазначає, що Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зазначено, що згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-VI призначаються такі види пенсії: пенсія за віком, пенсія по інвалідності та пенсія у зв`язку із втратою годувальника. При досягненні необхідного пенсійного віку за суддею у відставці зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". На підставі викладеного, позивача переведено з 07.08.2020 на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено.
05.01.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, надана представником позивача, в якій вказано щодо відсутності підстав для врахування відзиву на позов, з огляду на підписання останнього не уповноваженою особою та зазначено, що відповідачем не надано у відзиві спростування доводам позивача, викладеним у позові.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №440/7341/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
За змістом вказаного рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Полтавській області №129 від 10.08.2020 про відмову позивачу у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та похідних вимог щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату з 27.06.2020 пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 , оскільки питання призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника врегульовано лише нормами Закону №1058. Розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Пенсійне забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не врегульовано Законом України Про судоустрій і статус суддів. Довічне грошове утримання судді не є видом пенсії, а призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, у контексті спірних правовідносин, є закони України Про статус суддів та Про судоустрій і статус суддів. Цими актами чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме судді. Виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а тому її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначення такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді. При цьому, суд врахував висновок щодо застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №667/1568/16 та від 15.01.2020 у справі №592/7939/16-а.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просив суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2021 у справі №440/7341/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 по справі №440/7341/20 залишено без змін.
18.05.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача на зазначені судові рішення.
У касаційній скарзі адвокат Оніщенко О.В. зазначив про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права, викладеного у постановах Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №667/1568/16, від 15.01.2020 у справі №592/7939/16-а, про те, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначення такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді. На думку представника скаржниці, такий підхід не враховує принцип незалежності і недоторканності судді (ст. 8. 126 Конституції України); фактично позбавляє позивачку та інших осіб у подібних правовідносинах права на соціальний захист (ст. 46 Конституції України); не відповідає ст. 8, 22, 64, 129 Конституції України; порушує законне сподівання на отримання активу, що свідчить про неврахування рішень Європейського суду з прав людини, ч. 5 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів (далі Закон № 1402), ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України. Верховний Суд у подібних справах та суди попередніх інстанцій у цій справі не оцінювали повноту та якість законодавства у спірних правовідносинах; не врахували, що на момент ухвалення Закону №1058 у законодавстві про судоустрій було відсутнє поняття щомісячного довічного грошового утримання. Відсутні причини виключення можливості виплати пенсії у зв`язку із втратою годувальника, обчисленої із щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. За наявності прогалини у законодавстві, неузгодженості між Законами №1058 та №1402, суди мають керуватися загальними нормами і принципом верховенства права. Не використання довічного грошового утримання судді як базової величини при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника є наслідком тлумачення норм закону у спосіб, найменш сприятливий для громадянина та призводить до порушення гарантій незалежності судді.
Ухвалою Верховного Суду від 15.07.2021 справу №440/7341/20 передано на розгляд судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду.
За результатами такого розгляду постановою Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі №440/7341/20 (адміністративне провадження №К/9901/18184/21) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2021 скасовано; справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд керувався тим, що Законом №1058 передбачено загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини пенсії за віком, порядок обчислення якої унормовано у ст. 27 цього Закону. Так само від розміру пенсії за віком визначається розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника (ч. 1 ст. 37 Закону №1058). Отже, незалежно від того, отримувала особа пенсію за віком чи ні, усі пенсії, в тому числі і пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обчислюються з однакової базової величини пенсії за віком. З огляду на це, та обставина, що суддя у відставці ОСОБА_2 пенсії за віком не отримував (а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці), не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Закон №1402 в окремих випадках прямо передбачає гарантії судді та членів його сім`ї, однак гарантії незалежності суддів мають функціональний характер і поширюються виключно на суддів, якщо інше прямо не визначено законом. Таким чином, відмова у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 є правомірною.
Водночас, виходячи за межі позовних вимог для ефективного захисту прав вдови, що перебувала на утриманні чоловіка, а також для спрямування судової практики у цій категорії справ, Верховний Суд звернув увагу на те, що у ст. 37 Закону №1058 не зазначено, що пенсія за віком померлого годувальника обчислюється саме за Законом №1058. ОСОБА_2 , виходячи у відставку, мав право обрати пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання судді. Окрім того, він мав право на пенсію за віком на загальних підставах, визначених Законом №1058. Якщо б ОСОБА_2 обрав пенсію за віком, то мав би право отримувати її (а у разі підвищення заробітної плати суддів у збільшеному розмірі) до смерті. Закон України №1058 не містить норми, яка б дозволяла замість пенсії за віком померлого годувальника застосовувати щомісячне довічне грошове утримання судді, однак цей Закон і не визначає, за яким законом повинна розраховуватися пенсія за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію за Законом №3723 і за Законом №1058. З огляду на це, Верховний Суд дійшов висновку, що частину першу статті 37 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі: 1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993, або 2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.07.2003. Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір. Належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право. З огляду на це, працівник сервісного центру пенсійного органу повинен був роз`яснити позивачці можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058, так і за Законом №3723, якщо ОСОБА_2 мав на неї право, проінформувати заявницю про їх розміри. Суди першої та апеляційної інстанції не з`ясували, чи виконано вищезазначений обов`язок. Призначення відповідачем пенсії за Законом №1058 без з`ясування чи мав суддя у відставці ОСОБА_2 право на пенсію за віком на підставі Закону №3723, а якщо мав, то який її розмір і чому її не було взято відповідачем для розрахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника, а також чи мала позивач право на призначення пенсії з урахуванням Закону №3723 та без усвідомленого вибору заявниці порушує її право на вибір пенсії.
Матеріали справи №440/7341/20 надійшли до Полтавського окружного адміністративного суду 10.01.2022 та передані на розгляд судді Гіглаві О.В.
Ухвалою суду від 17.01.2022 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії прийнято до провадження. Розгляд справи вирішено проводити одноособовим складом суду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання у приміщенні Полтавського окружного адміністративного суду за адресою: вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава. Зобов`язано позивача надати суду в строк до 04 лютого 2022 року наступну інформацію: - чи було роз`яснено працівником сервісного центру відповідача позивачу можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058, так і за Законом №3723, якщо ОСОБА_2 мав на неї право, та чи проінформовано заявницю про їх розміри. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надати суду в строк до 04 лютого 2022 року наступну інформацію: - чи мав суддя у відставці ОСОБА_2 право на пенсію за віком на підставі Закону №3723, а якщо мав, то який її розмір і чому її не було взято для розрахунку пенсії позивача у зв`язку із втратою годувальника; - чи було роз`яснено працівником сервісного центру відповідача позивачу можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058, так і за Законом №3723, якщо ОСОБА_2 мав на неї право, та чи проінформовано заявницю про їх розміри.
07.02.2021 до суду представником позивача подані письмові пояснення у справі, за змістом яких позивач відвідувала сервісний центр відповідача влітку 2020 року. Тобто, з часу відвідин позивачем сервісного центру відповідача пройшло щонайменше 1,5 року. Позивач є людиною похилого віку і не пам`ятає, щоб їй надавались роз`яснення від працівника сервісного центру відповідача щодо розмірів та можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058, так і за Законом №3723. Отже, позивач схиляється до того, що їй не надавалися такі роз`яснення, проте, через похилий вік та давність подій позивач цього однозначно підтвердити чи спростувати не може.
За змістом пояснень відповідача, що надійшли до суду 08.02.2022, ОСОБА_2 перебував на обліку в управлінні та отримував щомісячне довічне грошове утримання, призначене як судді, який вийшов у відставку з Апеляційного суду Полтавської області, обчислене відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з 13.10.2010 по дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Документи для визначення права гр. ОСОБА_2 на пенсію за віком згідно Закону №3723 у пенсійній справі відсутні. Права на призначення пенсії за віком згідно Закону №889 гр. ОСОБА_2 станом на 26.06.2020 не мав у зв`язку з відсутністю норм в законодавстві щодо призначення пенсій суддям як державним службовцям. Для визначення права гр. ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, з урахуванням листа Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, управлінням направлено запит до Пенсійного фонду України.
Справу розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_2 був суддею у відставці і отримував щомісячне довічне утримання судді.
Позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в Полтавській області та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
07.08.2020 ОСОБА_1 звернулася до ГУПФУ в Полтавській області із заявою, в якій просила відповідача перевести на пенсію згідно із Законом України "Про судоустрій і статус суддів" за матеріалами архівної справи чоловіка.
Рішенням ГУПФУ в Полтавській області від 10.08.2020 № 129 відмовлено позивачу в переведенні, згідно з заявою від 07.08.2020 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно із Законом №1402 у зв`язку з відсутністю правових підстав. Крім того, у рішенні вказано, що позивача з 07.08.2020 переведено на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до вимог Закону №1058. Пенсію обчислено в розмірі 50% від пенсії за віком на загальних підставах померлого годувальника.
Не погоджуючись із рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 10.08.2020 №129, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку вимогам позивача з урахуванням висновків Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 21.12.2021 у справі №440/7341/20, щодо необхідності з`ясування питання, чи мала позивач право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника з урахуванням Закону №3723-ХІІ і чи не порушене її право у цій частині, суд виходить з наступного.
На час прийняття Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058 (09.07.2003) частина 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 №2862-XII визначала, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723).
Відповідно до цієї норми пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.
В цій редакції стаття 37 Закону України "Про державну службу" діяла і на час виходу ОСОБА_2 у відставку у жовтні 2010 року. Проте, на час виходу ОСОБА_2 у відставку змінилося законодавство про статус суддів, а саме, був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010.
Відповідно до частини 1 статті 138 цього Закону судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання.
Відповідно до частини 3 статті 138 цього Закону щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Отже, ОСОБА_2 , виходячи у відставку, мав право обрати пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання судді. Окрім того, він мав право на пенсію за віком на загальних підставах, визначених Законом №1058.
У статті 37-1 Закону №3723 було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.
Отже, якщо б ОСОБА_2 обрав пенсію за віком, то мав би право отримувати її (а у разі підвищення заробітної плати суддів у збільшеному розмірі) до смерті.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 не визначав і не визначає зараз особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті.
Законом №3723 було передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною восьмою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом. Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за статті 37 Закону №3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.
Верховний Суд розглядав справу №236/3193/16-а, в якій висловлювався щодо права утриманців судді, що перебував у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі статті 37 Закону №3723 у розмірі 70% від заробітної плати судді. Відмовляючи у призначення такої пенсії, відповідач наводив ті самі мотиви, що й у справі, що розглядається.
Таким чином, спірним у тій справі була правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого судді у відставці відповідно до статті 37 Закону №3723.
У постанові від 09.11.2018 у справі №236/3193/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною 10 статті 37 Закону №3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом. Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону №889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника. За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
З урахуванням викладеного колегія суддів у справі №236/3193/16-а погодилася із рішенням суду апеляційної інстанції, яким позов було задоволено частково та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України перевести позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону №3723-XI.
Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402 висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Отже, Пенсійний фонд та його органи у практичній роботі повинні застосовувати законодавство з урахуванням висновків Верховного Суду.
Закон України №1058 не містить норми, яка б дозволяла замість пенсії за віком померлого годувальника застосовувати щомісячне довічне грошове утримання судді. Однак цей Закон і не визначає, за яким законом повинна розраховуватися пенсія за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію за Законом №3723 і за Законом №1058.
З огляду на це, слідує висновок, що частину першу статті 37 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону України Про державну службу №3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:
1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993, або
2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.07.2003.
Водночас, цей правовий висновок прямо не суперечить правовому висновку, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.
Разом з тим, заперечуючи можливість застосування як базової величини розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, суд вказує на можливість застосування на вибір утриманця розміру пенсії за віком, на яку суддя мав право на підставі статті 37 Закону № 3723, або пенсії за віком, визначеної на підставі Закону №1058.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Вибір заявника (там, де він є) є вирішальним і тоді, коли йдеться про обчислення розміру пенсії. Однак цей вибір є ілюзорним, коли особа не обізнана про свої права та альтернативи.
Відповідно до пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1)) при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії.
Отже, саме Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір.
Належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право. З огляду на це, працівник сервісного центру відповідача повинен був роз`яснити позивачці можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058, так і за Законом №3723, якщо ОСОБА_2 мав на неї право, проінформувати заявницю про їх розміри.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що працівником сервісного центру пенсійного органу роз`яснювалася позивачу можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058, так і за Законом №3723, а також не містять доказів інформування позивача про те, чи мав суддя у відставці ОСОБА_2 право на пенсію за віком на підставі Закону №3723, а якщо мав, то який її розмір і чому її не було взято відповідачем для розрахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
За змістом пояснень відповідача, що надійшли на виконання ухвали суду від 17.01.2022, документи для визначення права гр. ОСОБА_2 на пенсію за віком згідно Закону №3723 у пенсійній справі відсутні. Для визначення права гр. ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, з урахуванням листа Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, управлінням направлено запит до Пенсійного фонду України.
Станом на дату розгляду справи, після її направлення судом касаційної інстанції на новий розгляд, жодних пояснень та документальних доказів щодо наявності у судді у відставці ОСОБА_2 права на пенсію за віком на підставі Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, її розміру та обґрунтованих пояснень з приводу причин не взяття відповідачем для розрахунку пенсії позивача у зв`язку із втратою годувальника розміру такої пенсії від ГУ ПФУ у Полтавській області на виконання вимог суду не надійшло.
За викладених обставин, суд доходить висновку про протиправність та необхідність скасування рішення ГУ ПФУ в Полтавській області №129 від 10.08.2020 в частині переведення ОСОБА_1 з 07.08.2020 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до вимог Закону №1058. В решті рішення ГУ ПФУ в Полтавській області №129 від 10.08.2020 прийняте управлінням правомірно, а відтак, визнанню протиправним і скасуванню не підлягає.
При цьому, позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату з 27.06.2020 пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з вищенаведених судом підстав.
Разом з тим, виходячи за межі позовних вимог для ефективного захисту прав вдови, що перебувала на утриманні чоловіка, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.08.2020, врахувавши при цьому право ОСОБА_1 на надання інформації про умови призначення усіх видів пенсій, на які вона має право та роз`яснення можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058-IV, так і за Законом №3723-ХІІ.
Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як слідує з матеріалів справи, позивачем за подання позову, а також за подання апеляційної та касаційної скарг сплачено судовий збір у загальному розмірі 3783,60 грн.
Відтак, при частковому задоволенні позову позивача, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1261,20 грн.
Керуючись статтями 139, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №129 від 10.08.2020 в частині переведення ОСОБА_1 з 07.08.2020 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.08.2020, врахувавши при цьому право ОСОБА_1 на надання інформації про умови призначення усіх видів пенсій, на які вона має право та роз`яснення можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, так і за Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1261,20 грн (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня двадцять копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Гіглава