Справа № 120/1874/22-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 р. Справа № 120/1874/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

10.02.2022 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Печинської А.А. від 28.01.2022 про відкриття виконавчого провадження № 68413742 з виконання постанови про стягнення у виконавчому провадженні № 52229264 виконавчого збору в розмірі 55208,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 16.09.2016 було відкрито виконавче провадження № 52229264 про стягнення з позивачки на користь ПАТ "Укрсиббанк" заборгованості за кредитним договором, пені та судового збору, яке перебувало на примусовому виконанні у Жмеринському відділі державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - Жмеринський ВДВС).

26.01.2022 стягувач подав заяву про повернення виконавчого документу на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Така заява була задоволена постановою державного виконавця від 28.01.2022.

Разом з тим відповідач також виніс постанову від 28.01.2022 про відкриття виконавчого провадження № 68413742 про стягнення з позивачки виконавчого збору в сумі 55208,60 грн на підставі постанови № 52229264 від 23.09.2016.

Позивачка вважає вказану постанову про відкриття виконавчого провадження неправомірною та зазначає, що обов`язковими умовами для стягнення з боржника виконавчого збору у межах виконавчого провадження є фактичне виконання виконавчого документа та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Тобто за своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення органом ДВС дій з виконання рішення суду, за умови, що такі дії призвели до його виконання. При цьому позивачка посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 819/1116/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 520/11908/18.

Ухвалою суду від 15.02.2021 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою відповідачу встановлено 2-денний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, визначеному статтею 162 КАС України. Крім того, для забезпечення повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин у справі і постановлення законного та обґрунтованого рішення суд дійшов висновку про необхідність витребування з Жмеринського ВДВС копій матеріалів виконавчих проваджень № 52229264 та № 68413742.

16.03.2021 від відповідача поштою надійшли витребувані судом матеріали виконавчих проваджень. Разом з тим відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Відтак суд, керуючись положеннями ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши доводи позивачки на підтримку своїх вимог, суд встановив таке.

25.04.2016 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області видано виконавчий лист у цивільній справі № 130/435/15-ц за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (позивачка у цій справі) та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з вказаним виконавчим документом суд вирішив, серед іншого, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість станом на 23.01.2015 за договором про надання споживчого кредиту в сумі 29251,17 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 25532,32 доларів США та заборгованості за процентами в розмірі 3718,85 доларів США, а також пеню за прострочення сплати кредиту в сумі 2225,14 грн та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 5718,94 грн. Крім того, рішенням суду вирішено стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" судовий збір по 1218,00 грн з кожного.

Зазначений виконавчий лист стягувач пред`явив до примусового виконання у Жмеринський ВДВС, зокрема щодо боржниці ОСОБА_1 - разом із заявою про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2016, вх. № 2606/2-21/11.

Постановою державного виконавця Жмеринського ВДВС від 16.09.2016 відкрито виконавче провадження ВП № 52229264 з виконання виконавчого листа № 130/435/15-ц, виданого 25.04.2016 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 29251,17 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 2225,14 грн, пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом в розмірі 5718,94 грн, а також 1218,00 грн судового збору.

У пунктах 2-3 вказаної постанови зазначено, що у разі добровільного невиконання рішення суду в строк до 22.09.2016, буде здійснено його примусове виконання із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Постановою державного виконавця від 23.09.2016 ВП № 52229264 за невиконання рішення суду в добровільному порядку у встановлений для цього строк з боржниці ОСОБА_1 на підставі ст. 28 Закону України "Про виконавчий збір" стягнуто виконавчий збір у розмірі 76222,32 грн.

Постановою державного виконавця від 01.03.2017 ВП № 52229264 звернуто стягнення на доходи боржниці ОСОБА_1 , яка працює в Браїлівській ЗОШ 1-3 ступенів, у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 838560,77 грн.

Як видно з матеріалів виконавчого провадження, в подальшому із заробітної плати та інших офіційних доходів позивачки в період з березня 2017 року до січня 2022 року здійснювалось відрахування грошових коштів у вищезазначеному розмірі. При цьому частина стягнутих коштів перераховувалась стягувачу, а частина спрямовувалась на покриття витрат виконавчого провадження та стягнутого виконавчого збору.

26.01.2022 представник ПАТ "УкрСиббанк" подав на адресу Жмеринського ВДВС заяву про повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження № 5229264.

28.01.2022 відповідач виніс постанову ВП № 52229264 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа). Водночас у пункті 2 постанови зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання у строк до 28.01.2025.

Крім того, постановою державного виконавця Печинської А.А. від 28.01.2022 відкрито виконавче провадження № 6841374 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 55208,60 грн на підставі постанови № 52229264 від 23.09.2016.

Позивачка вважає вказану постанову протиправною і такою, що прийнята за відсутності законних підстав, а тому звернулася до суду з позовом про її скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом положень статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 27 Закону № 1404-VІІІ надано визначення поняття "виконавчий збір" та унормовано питання щодо його розміру, порядку та підстав стягнення.

Так, згідно з ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Суд зауважує, що наведена редакція частини другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ діє з 28.08.2018, а саме з дати набрання чинності Законом № 2475-VIII від 3 липня 2018 року, яким внесені зміни до цієї норми.

Водночас на дату відкриття виконавчого провадження № 52229264 (станом на 16.09.2016) та дату прийняття постанови про стягнення з боржниці ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 76222,32 грн (станом на 23.09.2016) частина друга статті 27 Закону № 1404-VІІІ передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

В розумінні вимог Закону № 1404-VІІІ початком примусового виконання є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відтак суд погоджується з доводами позивачки про те, що з урахуванням дати відкриття виконавчого провадження № 52229264, до спірних правовідносин належить застосовувати приписи ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції до 28.08.2018, в силу яких виконавчий збір підлягає стягненню з боржника лише за фактичне стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника суми заборгованості.

Крім того, суд погоджується з необхідністю застосування при вирішенні цієї справи правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 819/1116/17 та від 28.04.2020 у справі № 520/11908/18, оскільки у цих справах виконавче провадження було відкрите до внесення змін до ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII (до 28.08.2018), тобто як і в цій адміністративній справі.

Так, вирішуючи вказані справи Верховний Суд сформував правову позицію, згідно з якою обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

При цьому Верховний Суд зазначив, що Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Зазначені положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Наведені висновки є застосовними до спірних правовідносин у цій справі і суд не вбачає підстав для відступу від таких висновків.

Суд наголошує, що оскільки постанова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в межах виконавчого провадження № 52229264 була прийнята у вересні 2016 року, тобто за попереднього правового регулювання, згідно з яким обов`язковими умовами для стягнення з боржника виконавчого збору було фактичне виконання виконавчого документа, а саме лише у тому разі, якщо вжитті державним виконавцем заходи примусового виконання привели до реального виконання рішення, застосування до спірних правовідносин нової редакції частини другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ, яка діє з 28.08.2018, у сукупності з положеннями ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ та відповідними вимогами Інструкції, буде несправедливим та істотно погіршуватиме становище позивачки як боржника у виконавчому провадженні.

Водночас суд враховує, що виконавче провадження № 52229264 закінчене на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VІІІ у зв`язку з відкликанням виконавчого документа стягувачем, що однак не позбавляє останнього права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Зокрема, у даному випадку стягувач ПАТ "УкрСиббанк" вправі повторно пред`явити виконавчий лист Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області № 130/435/15-ц від 25.04.2016 у строк до 28.01.2025.

Отож, існує очевидна загроза подвійного стягнення з позивачки ОСОБА_1 виконавчого збору з виконання одного й того ж виконавчого документа, а саме в рамках виконавчого провадження № 6841374, яке вже відкрите на підставі оскаржуваної постанови, та в рамках виконавчого провадження з виконання основного виконавчого документа - у випадку його повторного пред`явлення стягувачем до примусового виконання. Тим паче, що відповідно до чинного на сьогодні Закону № 1404-VІІІ стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця та засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження, а стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Частиною другою статті 19 Конституції України на органи державної влади та місцевого самоврядування, а також їх посадових осіб покладено обов`язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, відзиву на позовну заяву не подав та доводів позивачки не спростував.

Згідно з ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відтак, враховуючи з`ясовані обставини справи, в цьому випадку відсутність відзиву на позовну заяву та невиконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України суд оцінює як визнання відповідачем заявленого позову.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 належить задовольнити повністю.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Таким чином, у зв`язку з повним задоволенням позову, витрати позивачки на сплату судового збору в розмірі 992,40 грн суд стягує на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 252, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Печинської Альони Анатоліївни від 28 січня 2022 року про відкриття виконавчого провадження № 68413742 з виконання постанови № 52229264 від 23 вересня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 55208,60 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Жмеринський відділ державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (, місцезнаходження: вул. Валерія Брезденюка, 19, м. Жмеринка, Вінницька область, 23100).

Повне судове рішення складено 30.03.2022.

Суддя Сало Павло Ігорович