Справа № 463/334/22
Суддя: Яворський С. Й.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 463/334/22
Провадження № 2-а/463/40/22
РІШЕННЯ
іменем України

21 лютого 2022 року м. Львів

Личаківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Яворського С.Й.,
секретар судового засідання Козак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львів у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до управління патрульної поліції в Закарпатській області, рядового поліції поліцейського другого взводу другої роти батальйону управління патрульної поліції в Закарпатській області Мельничина Валерія Васильовича (місце роботи: 88006, м.Ужгород, вул.Олега Кошового, 2) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.
Позов обґрунтовано тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА №124867 від 08.01.2022 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень за ч.1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з тим, що 08 січня 2022 року о 09 годині 55 хвилин у м. Ужгород він керуючи ТЗ Ауді Q5, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 76 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.2.9 обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год., перевищив максимальне обмеження швидкості на 26 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалась за допомогою прилада ТС008374.
Вказану постанову позивач вважає незаконною, з тих підстав що:

-інспектором поліції швидкість вимірювалась приладом «TruCam», який інспектор поліції тримав в руках, що могло бути причиною похибки у вимірюванні швидкості руху керованого ним транспортним засобом, оскільки прилад не був стаціонарно закріпленим, тобто не працював автономно в в автоматичному режимі;

-при винесенні оскаржуваної постанови не було роз`яснено його права передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі і право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, про що ним було сказано рядовому поліції Мельничин В. та зазначено про це в оскаржуваній постанові;

-не надано можливість ознайомитися із сертифікатом затвердженого типу засобів вимірювальної техніки та фото і відеодоказами правопорушення;

-рядовим поліції Мельничин В. в оскаржуваній постанові зроблено посилання на неіснуючий нормативно-правовий акт, а саме: інкримінують порушення п.12.4 Правил дорожнього руху України, однак Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, затверджено Правила дорожнього руху;

-в постанові відсутні посилання на докази місцезнаходження дорожнього знаку «3.29» «Обмеження максимальної швидкості» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення;

-до постанови в якості доказу не долучено фото та відео, відзняте за допомогою зазначеного лазерного вимірювача швидкості, на якому зафіксовано номерний знак транспортного засобу, швидкість руху, максимально допустиму швидкість, місце вчинення правопорушення.

За твердженнями позивача, поліцейський не в повній мірі встановив необхідні для вирішення справи обставини, не довів належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, навівши відповідні обставини у поданій позовній заяві.

На підставі викладеного, просить: визнати протиправними дії Управління патрульної поліції в Закарпатській області, поліцейського другого взводу другої роти батальйону управління патрульної поліції в Закарпатській області рядового поліції Мельничин В. при складанні постанови серії БАА №124867 від 08.01.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності; скасувати постанову серії БАА №124867 від 08.01.2022 року по справі про адміністративне правопорушення, прийняту поліцейським другого взводу другої роти батальону Управління патрульної поліції в закарпатській області рядовим поліції Мельничин В, про накладення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., а провадження у справі закрити.

Представником управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Ісак Д.І. подано до суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого в задоволенні позову просить відмовити.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити. Поліцейський другого взводу другої роти батальйону управління патрульної поліції в Закарпатській області Мельничина В.В. та представник Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.
У відповідності до ст.205 КАС України суд розглянув справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши ОСОБА_1 , дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного.
За приписами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА №124867 від 08.01.2022 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень за ч.1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з тим, що 08 січня 2022 року о 09 годині 55 хвилин у м. Ужгород він керуючи ТЗ Ауді Q5, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 76 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.2.9 обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год., перевищив максимальне обмеження швидкості на 26 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалась за допомогою прилада ТС008374.
Згідно п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Як вбачається з п. 12.4 правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлено, що порушення правил перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Суд, вивчивши обставини справи, дослідивши докази надані позивачем на підтвердження підставності позову, докази надані представником відповідача на спростування доводів позивача, приходить до наступних висновків.

-щодо доводів позивача на протиправність постанови з підстав, що інспектором поліції швидкість вимірювалась приладом «TruCam», який інспектор поліції тримав в руках, що могло бути причиною похибки у вимірюванні швидкості руху керованого ним транспортним засобом, оскільки прилад не був стаціонарно закріпленим, тобто не працював автономно в автоматичному режимі, слід зазначити наступне.

Ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» регулює застосування працівниками поліції технічних приладів та технічних засобів.

Відповідно до ст.40 цього Закону (в редакції статті 40 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1231-IX від 16 лютого 2021 року) поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З аналізу вищенаведеної статті вбачається, що такою не передбачено, що при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу фото- і відеотехніка, з допомогою якої здійснюється така фіксація, обов`язково повинна бути розміщена стаціонарно вмонтованим способом.

Крім того, зі змісту листа Департаменту патрульної поліції від 04 жовтня 2018 року № 11299/41/2/02-2018 та листа Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01 жовтня 2019 року №22-38/49 вбачається, що лазерний вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач ТruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

Таким чином, суд не приймає до уваги вказані доводи позивача, як підставу визнання протиправними дій відповідача, і як наслідок скасування спірної постанови.

Щодо доводів позивача на протиправність постанови з підстав, що інспектором поліції не надано можливість ознайомитися із сертифікатом затвердженого типу засобів вимірювальної техніки та фото і відеодоказами правопорушення, то такі свого підтвердження не знайшли, оскільки матеріали справи та сама постанова не містять доказів того, що патрульним поліції не забезпечувалась можливість позивачу ознайомитись з фото і відеодоказами правопорушення, та не містять доказів, що позивач реалізовував своє право (у формі вимоги, клопотання, іншим чином) на ознайомлення із сертифікатом затвердженого типу засобів вимірювальної техніки та таке поліцейським не було задоволено. Крім цього, відповідні сертифікати наявні в матеріалах справи.

Щодо доводів позивача на протиправність постанови з підстав, що інспектором поліції при винесенні оскаржуваної постанови не було роз`яснено його права передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі і право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, про що ним було сказано рядовому поліції Мельничин В. та зазначено про це в оскаржуваній постанові, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 279 КУпАП головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Представником відповідача на підтвердження прийняття законного рішення, надано фотознімок з зображенням транспортного засобу, з якого вбачається фрагмент фіксування визначення швидкості транспортного засобу позивача, однак в матеріалах справи відсутні, на що і покликається позивач, докази розгляду справи, як запис з нагрудної камери поліцейського: роз`яснення прав, пояснення правопорушника, що передбачено ст. 268 КУпАП. Факт не роз`яснення поліцейським прав позивачу передбачених ст. 268 КУпАП підтверджується, поміткою в графі 8 оскаржуваної постанови, де зазначено що права за статтею 268 КУпАП позивачу не роз`яснено. Відповідач надаючи до суду відзив на позов, жодним доказом дане твердження позивача не спростував.
Отже, поліцейський в порушення вимог ст.ст. 268,279 КУпАП під час винесення оспорюваної постанови не роз`яснив прав та позбавив позивача скористатись правом на отримання правової допомоги, що свідчить про порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності, та є підставою для скасування постанови.
Суд також зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку працівником поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а, який суд першої інстанції враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій адміністративній справі з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені судом обставини, порушенням відповідачем встановленої законом процедури притягнення до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, у зв`язку з чим вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову та закрити відповідну справу про адміністративне правопорушення, що з огляду на положення ч. 2 ст. 9 та ч. 3 ст. 286 КАС України буде належним та ефективним способом захисту прав позивача.

Проте, не підлягає до задоволення позов в частині вимог про визнання протиправних дій працівників поліції щодо процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки згідно ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд зокрема, скасовує рішення суб`єкта владних повноважень і закриває провадження в справі про адміністративне правопорушення, а не визнає протиправними дії суб`єкта владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судом встановлено, що під час звернення з позовом до суду позивачем був сплачений судовий, що підтверджується відповідною квитанцією від 17.01.2022, доданою до позову (а.с. 21).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, понесені та доведені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 454 грн, суд вважає за необхідне стягнути на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України, яке є співвідповідачем у справі, і посадовою особою якого була винесена оскаржена позивачем постанова.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 14, 16, 72-77, 79, 241-246, 286 КАС України, суд,

вирішив:

Позовну заяву задовольнити частково.

Скасувати постанову серії БАА №124867 від 08.01.2022 року, винесену поліцейським взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП Мельничин В.К., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., а відповідну справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривні 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Воського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів із дня його складення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 28.02.2022 року.

Суддя С. Й. Яворський