Справа № 460/3498/21
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2022-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/3498/21 пров. № А/857/22794/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міськсвітло» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року (головуючий суддя Борискін С.А., м. Рівне, повний текст складено 17.09.2022) по справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Міськсвітло» до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області про визнання частково незаконною вимоги та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство «Міськсвітло» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області в якому просило визнати частково незаконною вимогу Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області про усунення виявлених порушень законодавства №131705-14/089-2021 від 09.03.2021 та скасувати пункти 1 і 2 вказаної вимоги.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з такими рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство «Міськсвітло» оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що судом невірно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, просить скасувати таке та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що частиною 1 статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.93 N 2939-ХІІ (далі Закон № 2939-ХІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

За змістом п. 1, 7, 10 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур держаних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства, звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку п.п. 16, 23 п. 6 Положення № 43).

Суд вказав, що «відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №2939-ХІІ вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами, що контролюються».

Однак суд, зробив висновок, що «законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю не є обов`язковими до виконання та не несуть юридичних наслідків для позивача, а тому, не порушують його прав та інтересів».

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов`язкове здійснення юридичної експертизи «всіх законопроектів, а також підзаконних нормативних актів, на які поширюється вимога державної реєстрації. Також, Законом передбачено здійснення перевірки чинних законів і підзаконних актів на відповідність Конвенції та практиці Суду.

Відповідно до вказаного Закону суди України при розгляді справ повинні застосовувати Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів чи способу їх оцінки. Це питання регулюється, головним чином, національними законодавством та судами. Суд нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи.

Однак, у справі «Серявін та інші проти України», ЄСПЛ зазначав: «ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті», а з рішення у справі «Проніна проти України» вбачається, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Міськсвітло» за період з 01.01.2017 по 30.09.2020, результати якої оформлені актом ревізії від 26.02.2021 №13-17-05-06/8.

З огляду на виявлені в ході ревізії фінансові порушення, відповідач пред`явив позивачу вимогу «Про усунення виявлених порушень законодавства» від 29.03.2021 №131705-14/1089-2021(а.с.39-40; далі Вимога).

Зазначена Вимога містить виявлені ревізією порушення законодавства, зокрема:

1. КП «Міськсвітло» в порушення п. 4.1, 4.2 Порядку проведення ремонту та утримання об`єктів благоустрою населених пунктів, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України №125 від 23.09.2003, включено до актів приймання виконаних робіт з технічного обслуговування, утримання в належному стані систем освітлення вулиць, майданів, парків, скверів, дворових територій, фонтанів та послуг додаткового святкового освітлення в державні свята в м. Рівне протягом I кварталу 2020 року завищену вартість послуг на суму 434 875,00 грн., що призвело до завищення вартості наданих послуг для УЖКГ вищезазначених послуг та як наслідок зайвого отримання коштів місцевого бюджету на суму 434 875,00 грн.

Вищезазначене призвело до втрати фінансових ресурсів місцевого бюджету на загальну суму 434 875,00 грн.

Забезпечити відшкодувати на користь Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради зайво отриманих коштів місцевого бюджету на суму 434 875,00 грн. внаслідок завищення вартості послуг з технічного обслуговування, утримання в належному стані систем освітлення, які оплачено Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету, відповідно до норм ст. 2016-226 Господарського кодексу України та ст.22, 610-625 Цивільного кодексу України.

2. КП «Міськсвітло» в порушення п.4.1, 4.2 Порядку проведення ремонту та утримання об`єктів благоустрою населених пунктів, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України №125 від 23.09.2003, включено до актів приймання виконання робіт з технічного обслуговування, утримання в належному стані систем освітлення міста протягом 2019 року завищену вартість послуг на суму 1201448,00 грн., що призвело до завищення вартості наданих послуг для УЖКГ вищезазначених послуг та як наслідок зайвого отримання котів місцевого бюджету на суму 1 201 448,00 грн.

Всупереч п.9 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2020№ 228, до розрахунку потреби коштів на послуги техобслуговування та утримання в належному стані систем зовнішнього освітлення м. Рівне включено завищену вартість послуг на суму1201448,00 грн, при відсутності його потреби для надання вищезазначених послуг, що призвело до втрат фінансових ресурсів місцевого бюджету на суму 1201448,00 грн.

Забезпечити відшкодування на користь Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради зайво отриманих коштів місцевого бюджету на суму 1201448,00 грн, внаслідок включення до розрахунку потреби коштів на послуги техобслуговування та утримання в належному стані систем зовнішнього освітлення міста Рівне завищеної вартості вищезазначених послуг на суму 1201448,00 грн, при відсутності потреби для надання вищезазначених послуг, відповідно до норм ст.216-226 Господарського кодексу України та ст.22, 610-625 Цивільного кодексу України.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що частиною 1 статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939-XII (далі Закон №2939-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Згідно п.1, 7, 10 ст.10 Закону №2939-XII органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; вертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (далі - Положення № 43, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за: цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів; досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), отриманих під державні (місцеві) гарантії; достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах під час складання планових бюджетних показників та відповідністю взятих розпорядниками бюджетних коштів бюджетних зобов`язань відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу в бюджетному процесі); відповідністю взятих розпорядниками бюджетних коштів довгострокових зобов`язань за енергосервісом затвердженим в установленому порядку умовам закупівлі енергосервісу; дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів; дотриманням законодавства про державні закупівлі; веденням бухгалтерського обліку, а також складенням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу в бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності; виконанням функцій з управління об`єктами державної власності; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів, станом внутрішнього контролю в інших підконтрольних установах; усуненням виявлених недоліків і порушень; реалізацією інвестиційних проектів; законним та ефективним використанням публічних коштів та інших активів для використання (впровадження) інформаційних технологій (систем, процесів, ресурсів); законністю та правомірністю витрат бенефіціарів (партнерів) у межах виконання спільних операційних програм прикордонного та транскордонного співробітництва (пп.4 п.4 Положення № 43).

Згідно з положеннями пп.9 п.4 Положення №43 Держаудитслужба вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку (пп.16, 23 п.6 Положення № 43).

Відповідно до п.1, 3 Положення про Західний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Держаудитслужби 02.06.2016 № 23, Західний офіс Держаудитслужби (далі - Офіс) підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом.

У складі Офісу утворюються як структурні підрозділи управління у Волинській, Закарпатській, Івано-Франківській, Рівненській, Тернопільській, Чернівецькій, Хмельницькій областях (далі - управління).

Управління здійснюють свої повноваження на території адміністративно-територіальної одиниці за їх місцезнаходженням відповідно.

Основним завданням Офісу є реалізація повноважень Держаудитслужби на території Львівської, Волинської, Закарпатської, Івано-Франківської, Рівненської, Тернопільської, Чернівецької, Хмельницької областей.

У відповідності до вимог п.4 Положення про Західний офіс Держаудитслужби, Офіс відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль, зокрема, у територіальних органах міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи).

Також вказаним пунктом Положення про Західний офіс Держаудитслужби передбачено, що Офіс реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання визначено Порядком проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 (далі Порядок; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до п.2 Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Згідно з п.45, 46 Порядку у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державного фінансового контролю, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Відповідно до п.50 Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно вважав, що органу державного фінансового контролю надано повноваження здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів, а у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Тобто, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. Тому збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Висновки аналогічного характеру містяться у постановах колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 15.04.2014 у справах №21-40а14, № 21-63а14, від 13.05.2014 у справі № 21-89а14, а також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.07.2019 у справі №0740/1005/18, від 08.08.2019 у справі №826/11947/15, від 27.11.2019 у справі № 1440/1820/18, від 10.12.2019 у справі № 808/6509/13-а, а також від 30.07.2020 у справі №817/663/18.

Позивач у даній спірній ситуації просить визнати неправомірною і скасувати положення Вимоги про усунення фінансових порушень, що завдали збитків місцевому бюджету, внаслідок безпідставного використання бюджетних коштів, тобто КП «Міськсвітло» фактично не погодилося з висновками акта ревізії щодо завданих збитків та з відповідною вимогою про відшкодування завданих збитків.

Суд першої інстанції правильно зауважив, розглядаючи спір, що в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача. Оскаржувані пункти вимоги стосуються відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, які не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги і не є обов`язковими до виконання. Тобто, останні не несуть юридичних наслідків для позивача, а тому, не порушують його прав та інтересів.

У зв`язку з цим, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що звернення КП «Міськсвітло» з позовом про визнання незаконною та скасування Вимоги є неналежним способом захисту порушеного права, відповідно підстави для задоволення позовних вимог у даному випадку відсутні.

З огляду на зазначене вище суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міськсвітло» залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року по справі № 460/3498/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді О.М. Гінда

В.В. Ніколін

повний текст складено 29.03.2022