Справа № 400/301/21
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/301/21
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

20.01.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про бездіяльність Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєва Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не вчинення дій по зняттю арешту з усього невизначеного майна, яке належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладеного постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 18.03.2010 року на підставі виконавчого листа №1-73/09, виданого 02 грудня 2009 року Ленінським районним судом м. Миколаєва; зобов`язання відповідача вчинити дії щодо зняття арешту з усього невизначеного майна, яке належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладеного постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 18.03.2010 року на підставі виконавчого листа №1-73/09, виданого 02 грудня 2009 року Ленінським районним судом м. Миколаєва.

Ухвалою від 25 січня 2021 року суд відмовив позивачу у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15.03.2004 року позивач разом з сином ОСОБА_2 приватизували квартиру АДРЕСА_1 та відповідно до свідоцтва про право власності від 15.03.2004 року НОМЕР_2 позивач та її син є власниками Ѕ частини зазначеної вище квартири. 17.09.2009 року вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_2 був визнаний винним за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307, ч.1 ст.317 КК України та засуджений до 5 років позбавлення років з конфіскацією ј частини належного йому майна. Призначене покарання син позивачки відбував у Вознесенський В К 72 УДД УПВП України Миколаївської області. Звільнився умовно достроково 24.12.2012 року. З 14 грудня 2018 року, в силу статті 89 КК України ОСОБА_2 став несудимим. ІНФОРМАЦІЯ_2 син позивачки ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.04.2020 року (а.с.65). Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що вона є єдиною спадкоємицею, оскільки інших спадкоємців не має. Відповідно до статті 1218 ЦК У країни до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Звернувшись до нотаріуса з питання оформлення спадщини дізналась, що Ленінським відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції накладений арешт на усе невизначене майно ОСОБА_2 . Відповідач листом від 18.12.2020 року відмовив позивачці у знятті арешту з майна (частини квартири) з підстав того, що законодавством не передбачено зняття арешту з майна боржника на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач вважає, що відповідач діяв протиправно, тому звернулась до суду за захистом своїх прав.

Відповідач у відзиві на позов заперечував проти вимог ОСОБА_1 . Відповідач вказав, що підстави для зняття державним виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини визначені Законом України «Про виконавче провадження», а сам арешт знімається за постановою начальника відповідного відділу виконавчої служби, якому підпорядкований безпосередньо державний виконавець. Відмовивши позивачу в заяві про зняття арешту з майна боржника за виконавчим провадженням №16399684 з примусового виконання виконавчого листа №1-73/09 виданого 02.12.2009 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про конфіскацію ј частини майна ОСОБА_2 в дохід держави, відповідач вважає, що він діяв у спосіб, в межах повноважень та в порядку, передбаченому Законом, тому відсутні підстави для скасування арешту нерухомого майна.

09.07.2021 року позивач надала суду заяву про відмову в частині позовних вимог.

Ухвалою від 21.07.2021 року суд першої інстанції прийняв до розгляду заяву ОСОБА_1 від 09.07.2021 року про відмову в частині позовних вимог та ухвалив розглядати справу з урахуванням зазначеної вище заяви позивача, а саме щодо зобов`язання відповідача вчинити дії щодо зняття арешту з усього невизначеного майна, яке належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладеного постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 18.03.2010 року на підставі виконавчого листа №1-73/09, виданого 02 грудня 2009 року Ленінським районними судом м. Миколаєва.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) задоволено.

Зобов`язано Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеса) () зняти арешт з усього невизначеного майна, яке належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - дата смерті), накладеного постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 18.03.2010 року на підставі виконавчого листа № 1-73/09, виданого 02 грудня 2009 року Ленінським районним судом м. Миколаєва.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 908,00 грн., сплачений квитанцією від 19.01.2021 року за №0.0..1.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Інгульським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєва Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального права та неповно з`ясовані судом обставини, що мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно відомостей АСВП у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження №16399684 з примусового виконання виконавчого листа №1-73/09 виданого 02.12.2009 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про конфіскацію ј частини майна ОСОБА_2 в доход держави.

10.12.2009 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

18.03.2010 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

12.11.2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану по п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016 року) повернення виконавчого документа, згідно п.4 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з відмовою стягувача ДПІ у Ленінському p-ні м. Миколаєва звернутися до суду в порядку ст.366 ЦК України, для виділення Ѕ частки нерухомого майна належного боржнику на праві власності в натурі.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Відповідно до вимог ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у випадках не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії. необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Згідно Акту №1 про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 05.02.2014 року виконавчі провадження завершені у 2010 році були знищенні у зв`язку з закінченням строків їх зберігання.

Відповідно до вимог п.15 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що зняття арешту з майна боржника можливе за рішенням суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач відмовляючи ОСОБА_1 в знятті арешту з Ѕ квартири АДРЕСА_1 діяв протиправно.

Колегія суддів вважає, що для належного судового захисту прав позивача необхідно зобов`язати Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) зняти арешт з усього невизначеного майна, яке належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - дата смерті), накладеного постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 18.03.2010 року на підставі виконавчого листа №1-73/09, виданого 02 грудня 2009 року Ленінським районним судом м. Миколаєва.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.