Справа № 120/196/22-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 березня 2022 р. Справа № 120/196/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач), у якому просило:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у частині визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з 70 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , крім часу роботи на посаді судці, ще половину навчання у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 11 місяців та період проходження строкової військової служби 1 рік 11 місяців 25 днів;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із 78 % від розміру суддівської винагороди, визначеної в довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області від 19.02.2020 року №4-35/0339, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання;

стягнути з відповідача на мою користь судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 26.11.2021 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про зарахування в стаж судді половину строку денної форми навчання в інституті, періоду строкової військової служби та перерахування щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23.12.2021 року № 15872-14911/С-02/8-0200/21 повідомлено позивача про відмову у здійсненні зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження військової служби і половини строку навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, та перерахунку щомісячного грошового утримання з посиланням на те, що законні підстави відсутні.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо не врахування відповідачем служби в армії 01 рік 11 місяців 25 днів (з 09 листопада 1973 року по 03 листопада 1975 року), а також половини строку навчання на стаціонарі Харківського юридичного інституту (з 01 вересня 1981 року по 01 липня 1985 року), що складає 1 рік 11 місяців, а всього 3 роки 10 місяців 25 днів, суттєво зменшує розмір грошового утримання на 8%, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 11.01.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримано ГУ ПФУ 17.01.2022.

Разом з тим, відзив на адміністративний позов направлено відповідачем лише 14.02.2022, тобто з порушенням встановленого судом строку.

Клопотань про продовження строку для подання відзиву до суду від відповідача не надходило, а тому справа розглядається за наявними матеріалами.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Відповідно до наказу Вінницького окружного адміністративного суду № 009-в/к від 01.02.2022 року суддя Шаповалова Т.М. перебувала у щорічній оплачуваній відпустці з 10.02.2022 року по 18.02.2022 року та з 08.03.2022 до 18.03.2022 року.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши інші докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Постановою Верховної Ради України №1600-VІІІ від 22.09.2016 позивача звільнено з посади судді Тростянецького районного суду Вінницької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом виконуючого обов`язки голови Тростянецького районного суду Вінницької області № 63-к від 03.10.2016 року позивач виключений зі штату суддів Тростянецького районного суду Вінницької області з 03.10.2016 року.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з 02.06.2016 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% розміру суддівської винагороди на час звільнення у відставку.

У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 19.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку від 19.02.2020 №4-35/0339, видану Територіальним управління ДСА України в Вінницькій області, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вказана довідка видана позивачеві відповідно до Додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, Закону № 1402-VIII зі змінами, рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020, про те, що станом на 01.01.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці складає 113508,00 грн., у тому числі:

1. Оклад - 63060,00 грн.;

2. Доплата за вислугу років 70%(за стаж 32 роки 02 міс.07 днів) - 44142,00 грн.;

3. Доплата за адміністративну посаду 10% - 6306,00 грн.

За наслідком розгляду поданої позивачем заяви від 27.02.2020, відповідач прийняв рішення від 23.03.2020 № 78, яким відмовило позивачу у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на те, що після прийняття рішення Конституційним судом України (18.02.2020), будь-яких змін розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді не відбувалося.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2020 року адміністративний позов по справі № 120/5071/20-а задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23.03.2020 №78. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Територіального управління державної судової адміністрації України у Вінницькій області від 19.02.2020 №4-35/0339 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем, згідно протоколу /розпорядження щодо призначення/ перерахунку пенсії, 05.01.2021 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі вказаної довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Вінницькій області, починаючи з 19.02.2020 року. Однак, при здійсненні такого перерахунку відповідач хоча й врахував збільшений розмір суддівської винагороди вказаний у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області від 19.02.2020 року № 4-35/0339, однак зменшив розмір щомісячного довічного грошового утримання з 90% суддівської винагороди до 70% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.

Крім того, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року апо справі № 120/309/21-а визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення щомісячного довічного грошового утримання із 90% до 70% суддівської винагороди судді , який працює на відповідній посаді.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 із 19.02.2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з 90 % суддівської винагороди судді , який працює на відповідній посаді та здійснити виплату із урахуванням виплачених сум.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2021 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року скасовано та в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У період з 09.11.1973 по 03.11.1975 позивач проходив строкову військову службу, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_1 . Срок служби позивача складає 1 рік 11 місяців 25 днів.

Позивач навчався на денній формі навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф. Е. Дзержинського з 01.09.1981 по 29.06.1985 та 01.07.1985 відрахований в зв`язку із закінченням навчання, що підтверджується записами в трудовій книжці НОМЕР_2 та копією диплома НОМЕР_3 від 29.06.1985 року.

26.11.2021 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про зарахування в стаж судді половину строку денної форми навчання в інституті, періоду строкової військової служби та перерахування у зв`язку із цим щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23.12.2021 року № 15872-14911/С-02/8-0200/21 повідомлено позивача про відмову у здійсненні зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження військової служби і половини строку навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, та перерахунку щомісячного грошового утримання з посиланням на те, що законні підстави відсутні.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо не врахування відповідачем служби в армії 01 рік 11 місяців 25 днів (з 09 листопада 1973 року по 03 листопада 1975 року), а також половини строку навчання на стаціонарі Харківського юридичного інституту (з 01 вересня 1981 року по 01 липня 1985 року), що складає 1 рік 11 місяців, а всього 3 роки 10 місяців 25 днів та суттєво зменшує розмір грошового утримання на 8%, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у ст.126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

На момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини першої статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону №1402-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних» положень Закону №1402-VIII зі змінами.

Таким чином, з 19.02.2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII, оскільки фактично відбулась зміна, по відношенню до позивача, розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, що в свою чергу є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2020 року у справі № 120/5071/20-а, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснено перерахунок позивачу довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70% грошового утримання судді відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення довічного грошового утримання суддям у відставці № 4-35/0339 від 19.02.2020 року, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Вінницькій області та становить 79 455,60 грн.

Згідно абзацу 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

За правилами частини 1 статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VI (надалі по тексту також Закон №2453-VI) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15.12.1992 за №2862-ХІІ (надалі по тексту також - Закон №2862-ХІІ).

Кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень (частина 1 статті 43 Закону №2862-ХІІ).

Абзацом 2 частини 4 цієї статті Закону передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

В період дії положень статті 43 Закону №2862-ХІІ правове регулювання поняття стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, було додатково врегульовано і іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, за змістом статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року за №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, часу роботи на посадах прокурорів та слідчих і календарного періоду проходження строкової військової служби.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, часу роботи на посадах прокурорів та слідчих, календарного періоду проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17, від 24 березня 2020 року у справі № 227/766/17.

Як встановлено судом із матеріалів справи позивачу безпідставно не було зараховано до стажу роботи, який дає право на встановлення розміру щомісячного довічного грошового утримання стаж роботи:

строкову військову службу в Радянській армії за період з 09.11.1973 по 03.11.1975 позивач проходив строкову військову службу, що складає 1 рік 11 місяців 25 днів;

половину строку навчання на стаціонарі Харківського юридичного інституту з 01.09.1981 року по 01.07.1985 року, що складає 1 рік 11 місяців,

Тобто, разом складає 3 роки 10 місяців 25 днів.

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становив більше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, враховується зазначений період проходження строкової військової служби позивача, тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи вищевикладене законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, часу роботи на посадах прокурорів та слідчих, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів і календарного періоду проходження строкової військової служби.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини періоду навчання і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17, від 17 травня 2021 року по справі № 243/8281/17.

Зокрема, як зазначено у постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року по справі № 243/8281/17 законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

З огляду на вищевказане, позовні вимоги у частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді: строкову військову службу в Радянській армії за період з 09.11.1973 по 03.11.1975 позивач проходив строкову військову службу, що складає 1 рік 11 місяців 25 днів; а також період навчання на стаціонарі Харківського юридичного інституту з 01.09.1981 року по 01.07.1985 року, що складає 1 рік 11 місяців.

Разом з тим, суд критично ставиться до позовних вимог позивача щодо визначення розміру належного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 78% від суддівської винагороди, оскільки визначення відсоткового розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, під час її перерахунку є передчасним, оскільки такий відсоток довічного грошового утримання позивача буде визначений відповідачем після зарахування спірних періодів стажу роботи позивача.

За приписами вимог п. 4 ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи, що позов задоволено частково судові витрати понесені позивачем у даній справі у розмірі 992,40 грн. підлягають відшкодуванню в сумі 800, 00 грн., пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у частині визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи з 70 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , крім часу роботи на посаді судді, ще половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 11 місяців та період проходження строкової військової служби 1 рік 11 місяців 25 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання визначеного в довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області від 19.02.2020 року №4-35/0339, виходячи із відсоткового розміру суддівської винагороди, визначеного із зарахуванням до стажу роботи половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 11 місяців та періоду проходження строкової військової служби 1 рік 11 місяців 25 днів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 800,00 (вісімсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100 )

Повне судове рішення складено та підписано суддею 29.03.2022 року.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна