Справа № 140/634/22
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року ЛуцькСправа № 140/634/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємства «СТ» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «СТ» (далі - ПП «СТ») звернулося з позовом до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 23.12.2021 №№ 0000094/7.3-19, 000095/7.3-19.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ПП «СТ» вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за МД від 23.01.2020 №UA205050/2020/003286, складений акт про результати документальної невиїзної перевірки ПП «СТ» від 26.11.2021 №0035/7.3-19/09/30242174.

У вказаному акті зафіксовані порушення позивачем:

- статті 26 Глави 1 Розділу IV Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VII, пп. (с) п.1 ст.15, п.1, п. 5 статті 21 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з одного боку, та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, з іншого боку, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VII, частини 7 статті 36, частини 2 статті 48, частини 1 статті 257, пункту 1, 5, 6 частини 8 статті 257, частини 1 статті 270, частини 4, 5 статті 280, частини 1 статті 281 Митного кодексу України від 13.03.2021 №4495-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижене податкове зобов`язання по сплаті мита за МД від 23.01.2020 типу ІМ40ДЕ №UA205050/2020/003286 на суму 16 728,13 грн;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижене податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД від 23.01.2020 типу ІМ40ДЕ №UA205050/2020/003286 на суму 3 345,63 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.12.2021 №0000094/7.3-19 згідно з яким позивачу донараховано грошове зобов`язання у розмірі 18 400,94 грн за податковим зобов`язанням «мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності», а також №0000095/7.3-19 згідно з яким донараховано грошове зобов`язання у розмірі 3 680,19 грн за податковим зобов`язанням «податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів».

Позивач вважає спірні податкові повідомлення-рішення безпідставними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що у повідомленні «Про призначення документальної невиїзної перевірки» зазначалось про можливість надання, у разі наявності у ПП «СТ», додаткових документів, що стосуються предмету перевірки.

Проте, платником податків додаткових документів (пояснень, довідок і т.д.), а також інших документів, у ході перевірки не надавалось.

Представник відповідача зазначив, що вказана перевірка була розпочата у зв`язку з отриманням листа Державної митної служби України від 12.07.2021 №15/15-03/7.3/2607 щодо отриманої відповіді уповноваженого органу Республіки Польщі від 24.06.2021 №1401- ІОС.4331.22.2021 про результати перевірки сертифікатів з перевезення товарів з перевезення товарів EUR.1 від 17.01.2020 №PL/MF/AN.0507575.

Перевіркою встановлено, що ПП «СТ» за МД UA205050/2020/003286 від 23.01.2020 ввезено товар «Напівпричіп тентований, для перевезення вантажів, бувший у використанні, марка - «SCHMITZ», модель - «SCS 24/L-13.62 МВ», ідентифікаційний номер (VIN) № НОМЕР_1 , календарний рік виготовленн - 2010, модельний рік виготовлення - 2010, маса в разі повного навантаження 39000 т, вантажопідйомність - 32082 т, кількість осей - 3. Країна виробництва - Німеччина (DE). Виробник SCHMITZ-ANHAENGER. Торгівельна марка - «SCHMITZ», за кодом товару згідно УКТ ЗЕД.

Фактурна вартість товару відповідно до фактури від 17.01.2020 №03/01/202 становить 26000 польських злотих (або 165258,60 грн), митна вартість товару заявлена декларантом за основним методом становить 1672981,31 грн, країна походження товару «EU» - Європейський Союз.

Для підтвердження преференційного походження товару до митного оформлення надано сертифікат з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AN 0507575 від 17.01.2020.

Листом уповноваженого органу Республіки Польща від 24.06.2021 №1401-ІОС.4331.22.2021 проінформовано, що митні органи Республіки Польща підтверджують справжність сертифікату з перевезення товару EUR.1. Проте, експортер не надав документів для підтвердження преференційного походження зазначеного в сертифікаті.

Враховуючи викладене, уповноваженим митним органом Республіки Польщі не підтверджено преференційне походження товару зазначеного у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 17.01.2020 №PL/MF/AN.0507575.

Представник відповідача вказав, що проведеною документальною перевіркою, з урахуванням офіційно отриманої відповіді від уповноважених митних органів країни експортера від 24.06.2021 №14» ІОС.4331.22.2021 про не підтвердження «преференційного походження товарів в рамках Протоколу І та Доповнення І», встановлено обставини, що експортер «ВІАМЕХ» 05-300 Minsk Mazowiecki Nadrzeeczna 3/17 Польща, не надав відповідних документів, які підтверджують преференційне походження товару, заявленого в сертифікаті про перевезення EUR.1 від 17.01.2020 №PL/MF/AN 0507575, тому товар, що вказаний у документі не відповідає вимогам преференційного походження.

Вважає, що зазначений сертифікат з перевезення товару EUR.1 не може бути визнаним достатнім документом, який у відповідності до пункту 1 статті 15 Доповнення І, засвідчує, що товар за вказаною у акті митною декларацією підпадає під дію Угоди. Тому, вищезгаданий сертифікат з перевезення EUR.1 не підтверджує преференційне походження товару, а товарам зазначеним у інвойсах, не надається статус преференційного походження відповідно до Угоди про асоціацію між Україною та ЄС, так як експортер не надав жодних підтверджуючих документів.

Також зауважив, що уповноваженим органом Республіки Польща за результатами проведеної перевірки надіслано копії самих сертифікатів з перевезення товару EUR.1 з відміткою «Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності» у графі 14 сертифіката. Вказана відмітка належним чином засвідчена уповноваженим органом Республіки Польща.

Митний орган під час перевірки сертифікату керується Додатком III та Доповнення І, в якому міститься - зразок та роз`яснення по застосуванню сертифікату з перевезення товару форми EUR.1. на українській мові

Крім того, позивач стверджує, що лист уповноваженого органу Республіки Польща від 24.06.2021 №1401-ІОС.4331.22.2021 не може бути оцінений як доказ, оскільки наданий позивачу на англійській мові.

Наголошує, що в матеріалах документальної невиїзної перевірки наявний переклад листа уповноваженого органу Польщі від 24.06.2021 №1401-ІОС.4331.22.2021, що спростовує твердження позивача.

Вважає, що не виявлення під час митного оформлення порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому. У спірних правовідносинах обов`язок з декларування, визначення і сплати мита та податку має саме позивач, а тому саме він, а не продавець товару, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку.

Таким чином, за результатами перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, з урахуванням інформації та копій документів, отриманих від уповноваженого органу іноземної держави країни експортера (відповідь уповноваженого органу Польщі), сертифікат з перевезення товару EUR.1, поданий до митного оформлення за митною декларацією, не підтверджує походження товару з Європейського Союзу, що призвело до безпідставного застосування преференційних ставок ввізного мита та, як наслідок до несвоєчасного, неповного нарахування та сплати митних платежів, чим порушено вимоги частини четвертої та частини п`ятої статті 280, частини першої статті 281 МК України.

Представник відповідача вважає, що проведена документальна невиїзна перевірка, та як результат прийняті податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими.

З врахуванням наведеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що митні органи Польщі підтверджують справжність сертифікату з перевезення товару EUR.1 від 17.01.2020 №PL/MF/AN0507575.

Вважає, що намагаючись притягнути до відповідальності ПП «СТ», відповідач не надає доказів порушення встановленого порядку підтвердження преференційного походження товару, добутих в ході перевірки експортера, при тому, що норми частини першої статті 45 Митного кодексу України, а також пункту 3 статті 16 і пунктів 1, 3 , 5 статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з одного боку, та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, з іншого боку дають широкі можливості для таких перевірок.

Зауважив, що закон не зобов`язує імпортера перевіряти законність дій експортера при оформленні сертифіката, а дії контролюючого органу, за таких умов, порушують принцип індивідуальності юридичної відповідальності, закріплений у статті 61 Конституції України. Представник позивача просив адміністративний позов задовольнити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що за ЕМД від 23.01.2020 №UA205050/2020/003286 ПП «СТ» здійснено митне оформлення товару: «Напівпричіп тентовий /штора/ для перевезення вантажів. Бувший у використанні. Марка - SCHMITZ. Модель - SCS 24/L-13.62 МВ. Ідентифікаційний номер (VIN) №WSM2124. Календарний рік виготовлення - 2010. Маса в разі повного навантаження - 39.000» (а.с.28).

Під час митного оформлення до товарів було застосовано преференційний режим вільної торгівлі на підставі сертифіката з перевезення EUR.1 від 17.01.2020 №PL/MF/AN 0507575 (а.с.30). Сума наданих пільг зі сплати ввізного мита склала 16 728,13 грн., код преференції «410» Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС. У сертифікаті з перевезення EUR.1 від 17.01.2020 №PL/MF/AN 0507575 експортером зазначено виробника - BIAMEX JAROSLAW BUGA, NADRZECZNA 3/17, POLSKA.

До вищезазначеної митної декларації додавалися, зокрема, сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 від 17.01.2020 №PL/MF/AN 0507575, в якому зазначено експортером - виробника BIAMEX JAROSLAW BUGA (Польща), а країна походження товару - Європейський Союз.

Листом уповноваженого органу Республіки Польща від 24.06.2021 №1401-ІОС.4331.22.2021 повідомлено, що митні органи Польщі підтверджують справжність сертифікату з перевезення товару EUR.1, однак експортер не надав документів для підтвердження преференційного походження товару зазначеного в сертифікаті.

На підставі наказу від 02.11.2021 №330 було проведено документальну невиїзну перевірку дотримання ПП «СТ» вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товару: «Напівпричіп тентовий, для перевезення вантажів, бувший у використанні, марка - «SCHMITZ», модель - «SCS 24/L-13.62 МВ», ідентифікаційний номер (VIN) №WSM2124, календарний рік виготовлення - 2010, модельний рік виготовлення - 2010, маса в разі повного навантаження 39000 т, вантажопідйомність - 32082 т, кількість осей - 3. Країна виробництва - Німеччина (DE).», за МД від 23.01.2020 №UA205050/2020/003286, тривалістю 1 робочий день з 17.11.2021 у Волинській митниці за адресою: Волинська обл., вул. Призалізнична, 13, с. Римачі (а.с.54).

За результатами перевірки складений акт про результати документальної невиїзної перевірки ПП «СТ» з питань дотримання законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтування та законності надання (отримання) пільг із звільнення від оподаткування за митною декларацією від 23.01.2020 №UA205050/2020/003286 (а.с.7-20), яким зафіксоване порушення позивачем:

- статті 26 Глави 1 Розділу IV Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VII, пп. (с) п.1 ст.15, п.1, п. 5 статті 21 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з одного боку, та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, з іншого боку, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VII, частини 7 статті 36, частини 2 статті 48, частини 1 статті 257, пункту 1, 5, 6 частини 8 статті 257, частини 1 статті 270, частини 4, 5 статті 280, частини 1 статті 281 Митного кодексу України від 13.03.2021 №4495-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижене податкове зобов`язання по сплаті мита за МД від 23.01.2020 типу ІМ40ДЕ №UA205050/2020/003286 на суму 16 728,13 грн;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижене податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД від 23.01.2020 типу ІМ40ДЕ №UA205050/2020/003286 на суму 3 345,63 грн.

На підставі акту перевірки Волинської митниці Держмитслужби прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.12.2021 №0000094/7.3-19 про збільшення грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності, на загальну суму 18 400,94 грн, №0000095/7.3-19 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів (крім лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів та медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; а також лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я на загальну суму 3 680,19 грн. (а.с.21-26).

Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та необґрунтованими, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною першою статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною першою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Згідно із частиною шостою статті 265 МК України декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.

Відповідно до частини першої статті 266 МК України декларант зобов`язаний, зокрема, у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу Х цього Кодексу (пункт 4); у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (пункт 5).

Частинами першою та другою статті 293 МК України передбачено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу.

Згідно із частиною шостою статті 345 МК України результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Частиною другою статті 351 МК України визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відповідно до частини першої статті 352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Таким чином, підставою для проведення перевірки є отримання відповіді від уповноважених митних органів країни експортера про не підтвердження «преференційного походження товарів в рамках Протоколу І та Доповнення І».

Як вбачається з доповідної записки начальнику відділу проведення митного аудиту від 19.07.2021 №7.3-15-03/9, на звернення Волинської митниці від 11.02.2020 №1234-7.3-15, листом Держмитслужби України від 12.07.2021 №15/15-03/7.3/2607 (вх.№384/7.3-15 від 12.07.2021 надіслано відповідь митних органів Республіки Польщі від 24.06.2021 №1401-ІОС.4331.22.2021 про результати перевірки сертифіката з перевезення товарів від 17.01.2020 №PL/MF/AN 0507575. У відповіді зазначено, що сертифікат є автентичним, проте експортер не надав документів для підтвердження преференційного походження товару зазначеного в сертифікаті (а.с.88).

Крім того, проведеною документальною перевіркою, з урахуванням офіційно отриманої відповіді від уповноважених органів країни експортера від 24.06.2021 №1401-ІОС.4331.22.2021 про не підтвердження «преференційного походження товарів в рамках Протоколу І», встановлено обставини, що експортер «BIAMEX» 05-300 Minsk Mazowiecki Nadrzeeczna 3/17 Польща, не надав відповідних документів, які підтверджують преференційне походження товару, тому товар, що вказаний у документі не відповідає вимогам преференційного походження.

Матеріали справи свідчать, що ПП «СТ» при застосуванні преференційних (знижених) ставок ввізного мита щодо товару, який імпортується з території ЄС, відповідно до поданого сертифікату з перевезення товару EUR.1 від 17.01.2020 №PL/MF/AN 0507575, створені умови щодо несплати митних платежів в повному обсязі та невиконання вимог, установлених Митним кодексом України, Податковим кодексом України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 271 МК України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Статтею 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно з частиною першою статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення. (пункт 187.8 статті 187 ПК України).

Відповідно до підпункту 54.3.6. пункту 54.3, пункту 54.4 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Суд обумовлює ту обставину, що у даній справі спір між сторонами не виник щодо виду товару, який переміщувався позивачем через митний кордон та підлягав митному контролю, а стосується виключно встановлення країни походження (виробника) товару, який ввозився позивачем на митну територію України, та як наслідок наявності чи відсутності права позивача на застосування преференційного режиму вільної торгівлі до ввезеного товару.

Згідно з частинами 1-3, 6 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння, з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини 7 цієї статті, повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

З 01.01.2016 для митного оформлення в України товарів вироблених на території ЄС застосовується Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014 (далі - Угода про асоціацію), а саме розділ IV «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею» яким встановлено порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін./

Відповідно до статті 26, 27 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»); «мито» включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Кожна Сторона відповідно до частини першої статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до статті 2 розділу ІІ «Визначення концепції «походження товарів» Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу : (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Частиною 1 статті 16 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, зокрема, сертифікату з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Частинами 1-3 статті 43 Митного кодексу України встановлено, що одним з документів, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару. Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 44 Митного кодексу України у разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару: на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Таким чином, серед переліку документів, які можуть підтвердити країну походження товару, сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску таких відповідно до заявленого митного режиму.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 - це документ, що видається митними органами країни експорту для підтвердження відповідності товару вимогам правил визначення преференційного походження, встановлених в Угоді про асоціацію, при застосуванні преференційних ставок ввізного мита.

При цьому, обов`язок вжити всі належні заходи для перевірки статусу походження товарів, забезпечити правильне заповнення бланків сертифікату з перевезення товару EUR.1 покладено на митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1.

Стаття 28 Протоколу І встановлює, що до складу документації, зазначеної в статтях 17(3) і 22(3) цього Протоколу, використовуваної для підтвердження того, що товари, вказані в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу, можуть входити, interalia (переклад - також), в тому числі:

(a) прямі свідчення процесів, виконаних експортером чи постачальником для отримання розглядуваного майна, що містяться, наприклад, у його обліковій документації чи у міжнародній системі обліку;

(b) документи, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(c) документи, що підтверджують обробку матеріалів у Європейському Союзі або Україні, видані чи складені в ЄС або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(d) сертифікати з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні згідно з цим Протоколом;

(e) належні свідчення про обробку, виконану з межами Європейського Союзу або України згідно з положеннями статті 12 даного Протоколу, які підтверджують, що вимоги цієї статті були виконані.

Відповідно до статті 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію.

До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки.

Запит про проведення перевірки надсилається протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару, крім випадків, коли така перевірка ініціюється у зв`язку з кримінальним провадженням.

Статтею 32 розділу VI Доповнення І до Конвенції передбачено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції. З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD та інвойс, якщо він був поданий, декларацію про походження або декларацію про походження EUR-МЕD, або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути надіслані для обґрунтування запиту про здійснення перевірки. Перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Якщо митні органи Договірної сторони імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, імпортеру пропонується видача продукції із застосуванням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Отже, вказані норми передбачають взаємодію договірних сторін, зокрема, ними передбачено право та спеціальний порядок перевірки достовірності та правильності інформації (у тому числі декларацій інвойсів), що міститься у відповідних документах. При цьому, наведені положення фактично передбачають презумпцію достовірності документів до тих пір, поки митні органи країни експорту за запитом митних органів країни імпорту за результатами проведеної перевірки не доведуть протилежного (за винятком ситуації, що відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів).

Як установлено судом, на підставі звернення Волинської митниці від 11.02.2020 №1234-7.3-15, направлено запит до уповноваженого органу Республіки Польща щодо перевірки сертифікату з перевезення товару EUR. 1 від 17.01.2020 №PL/MF/AN 0507575.

Судом встановлено, що у відповідь на запит митного органу листом уповноваженого органу Республіки Польща від 24.06.2021 №1401-ІОС.4331.22.2021 не підтверджено преференційне походження товару зазначеного у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 17.01.2020 №PL/MF/AN 0507575, а також за результатами перевірки преференційного документу про походження, що проводиться митницею відповідно до статей 31 та 32 Доповнення І до Конвенції встановлено, що товар вказаний у документі не відповідає вимогам преференційного походження.

При цьому, слід відмітити правову позицію Верховного Суду, яка наведена у постанові від 01.03.2021 у справі №240/7093/19 (щодо застосування приписів статті 33 Протоколу 1 до Угоди), згідно якої надходження від іноземних митних органів інформації щодо не підтвердження преференційного походження товарів в контексті застосування Угоди, має безумовним наслідком скасування права на преференційне оподаткування.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Приватне підприємство «СТ» (45004, Волинська область, м. Ковель, вулиця Шевченка, будинок 30а, )

Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, )

Суддя В.В. Дмитрук