Справа № 420/6435/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/6435/21
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Київського районного у місті Одесі відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 по справі № 420/6435/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , до Київського районного у місті Одесі відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , звернулись з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просили:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київського районного у місті Одесі відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо реєстрації народження та визнання батьківства щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладене у листі від 25.03.2021 № 1118/52-23;

- зобов`язати Київський районний у місті Одесі відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєструвати народження неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловічої статті, уродженця міста Одеси, Україна у порядку ст. 126 СК України: інформація про народження « 1 дитина у пологах», «живонароджена», « 1 за рахунком дитина», «медичне свідоцтво про народження № 370 від 23.06.2020»; інформація про мати: « ОСОБА_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «Ісламська Республіка Афганістан», « АДРЕСА_1 »; інформація про батька: « ОСОБА_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 », «Ісламська Республіка Афганістан», « АДРЕСА_1 ».

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 23.03.2021 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернулися до Київського районного суду у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з спільною заявою про реєстрацію народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із визначенням її походження у відповідності до ст. 126 СК України. Проте отримали відмову.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідно до наданих копій документів встановлено, що мати та батько дитини на момент народження дитини у зареєстрованому шлюбі не перебувають, про що зроблена відмітка у Медичному свідоцтві про народження № 370 від 23.06.2020, виданому КНП «Пологовий будинок № 7» Одеської міської ради. Також, відповідачем зазначено, що при здійсненні аналізу наданих до заяви позивачів документів, встановлено, що мати дитини та особа, що хоче визнати батьківство у зареєстрованому шлюбі не перебувають, а також, паспортні документи обох батьків втратили дійсність.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 25 червня 2021 року позов задовольнив.

Визнав протиправним та скасував рішення Київського районного у місті Одесі відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо реєстрації народження та визнання батьківства щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , викладене у листі від 25.03.2021 № 1118/52-23.

Зобов`язав Київський районний у місті Одесі відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєструвати народження неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , чоловічої статті, уродженця міста Одеси, Україна у порядку ст. 126 СК України: інформація про народження « 1 дитина у пологах», «живонароджена», « 1 за рахунком дитина», «медичне свідоцтво про народження № 370 від 23.06.2020р.»; інформація про мати: « ОСОБА_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «Ісламська Республіка Афганістан», « АДРЕСА_1 »; інформація про батька: « ОСОБА_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 », «Ісламська Республіка Афганістан», « АДРЕСА_1 ».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Київський районний у місті Одесі відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що відповідач діяв у межах своїх повноважень та з чітким дотриманням норм чинного законодавства;

- судом не враховано практику Верховного Суду, викладену у справі № 1340/4630/18 постанова від 15.08.2019, № 705/5060/18;

- суд першої інстанції своїм рішенням вимагає відповідача вийти за межі владних повноважень та вчинити дії які суперечать закону, що в подальшому може трактуватись як зловживання владою чи службовим становищем.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що Відповідно до медичного свідоцтва про народження № 370 від 23.06.2020 року у громадянки Азізі ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дитина: хлопчик.

23.03.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Київського районного суду у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з спільною заявою про реєстрацію народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із визначенням її походження у відповідності до ст. 126 СК України.

На зазначене звернення позивачами отримано лист Відповідача від 25.03.2021 № 1118/52-23, із змісту якого вбачається, що позивачам відмовлено в реєстрації народження та визнанні батьківства через ненадання до відділу дійсних паспортних документів, які будуть дійсні на момент реєстрації, та документу, що підтверджує законність перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на території України.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посилання Київського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), як на підставу для відмови у державній реєстрації народження дитини, на недійсність паспортних документів позивачів, враховуючи те, що вони документовані довідками про звернення за захистом в Україні № 011255 та № 011254 та не можуть скористатися захистом країни походження, включаючи й обмін паспортного документа, є таким, що суперечать вимогам Конвенції про права дитини.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 26 Конституції України зазначає, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.

Відповідно до ст. 28 Цивільного кодексу України. фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. При здійсненні окремих цивільних прав фізична особа відповідно до закону може використовувати псевдонім (вигадане ім`я) або діяти без зазначення імені. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 126 Сімейного кодексу України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені.

Відповідно до п. п. 3, 6 розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, для державної реєстрації актів цивільного стану подаються заява, документи, які підтверджують факти, що підлягають державній реєстрації, а також паспорт громадянина України, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства заявника, та посвідка на постійне чи тимчасове проживання або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України.

Документи, складені іноземною мовою, подаються для державної реєстрації актів цивільного стану разом з їх перекладами на українську мову, засвідченими в установленому порядку.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка не має необхідних для цього повноважень.

Орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання особи, якій відмовлено в державній реєстрації актів цивільного стану у зв`язку з наявністю однієї з підстав, зазначених в абзаці першому цього пункту, повинен викласти причину такої відмови в письмовій формі.

Згідно з п. п. 1, 2, 8 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові.

Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи.

Державна реєстрація народження проводиться за заявою про державну реєстрацію народження батьків дитини чи одного з них, а в разі смерті батьків або в разі, якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження,- за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилась дитина або в якому наразі перебуває (далі - інша особа).

Відповідно до п. 12 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, Одночасно із заявою про державну реєстрацію народження пред`являються та в актовому записі про народження зазначаються:

а) паспорти або паспортні документи, що посвідчують особи батьків (одного з них). Якщо документ, що посвідчує особу одного з батьків, з поважних причин не може бути пред`явлений, то орган державної реєстрації актів цивільного стану не вправі відмовити в державній реєстрації народження дитини. Відомості про другого з батьків у цьому разі зазначаються на підставі свідоцтва про шлюб. Дані про громадянство в актовому записі про народження та свідоцтві не заповнюються, про що робиться відповідний запис у графі "Для відміток" актового запису про народження. Надалі ці дані можуть бути доповнені відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

б) паспорт або паспортний документ, що посвідчує особу заявника, у разі якщо державна реєстрація народження проводиться не батьками, а іншою особою;

в) документ про шлюб батьків у разі реєстрації шлюбу компетентним органом іноземної держави.

У графі «Підстава запису відомостей про батька» вказується одна з підстав: місце та дата державної реєстрації шлюбу, номер актового запису про шлюб; дата подачі спільної заяви батьків про визнання батьківства та проставляються підписи батьків; заява матері дитини та проставляється її підпис.

Згідно з п. 15 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі одного із документів, передбачених у пункті 2 цієї глави, а походження дитини від батька визначається за спільною заявою батьків про державну реєстрацію народження.

У разі подання заяви про державну реєстрацію народження одним із батьків або іншою особою походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини про визнання батьківства (додаток 2), поданою через представника, повноваження якого мають бути засвідчені нотаріально, або надісланою поштою за умови її нотаріального посвідчення.

В актовому записі про народження у графі «Для відміток» робиться відмітка про подання батьком (матір`ю) дитини заяви про визнання батьківства через представника або шляхом надіслання її поштою та зазначаються дані нотаріуса (прізвище, ініціали, нотаріальний округ чи державна нотаріальна контора), дата й за яким реєстровим номером засвідчено справжність підпису батька (матері) дитини на заяві та посвідчено довіреність, дані представника (прізвище, власне ім`я, по батькові, реквізити паспорта або паспортного документа, що посвідчує особу представника).

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі не перебувають.

Отже, для реєстрації народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із внесенням відомостей про батька дитини відповідно до статті 126 Сімейного кодексу, позивачі повинні були звернутися до відповідача особисто або через представника, повноваження якого мають бути засвідчені нотаріально, із заявою, передбаченою п. 15 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, за формою, що визначена додатком 2 до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 документовані довідками про звернення за захистом № 011255 та № 011254, виданими Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області та, на теперішній час, мають статус осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, має право на тимчасове працевлаштування, навчання, медичну допомогу в порядку, встановленому законодавством України; проживання у родичів, у готелі, піднаймання житлового приміщення або користування житлом, наданим у пункті тимчасового розміщення біженців; безоплатну правову допомогу в установленому порядку; конфіденційне листування з УВКБ ООН та право на відвідання співробітниками УВКБ ООН; інші права, передбачені Конституцією та законами України для іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є особами, які перебувають на території України на законних підставах.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до ч.1 ст.7 Конвенції про права дитини, схваленою резолюцією ООН, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст.8 Конвенції, Держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язок, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що посилання Київського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), як на підставу для відмови у державній реєстрації народження дитини, на недійсність паспортних документів позивачів, враховуючи те, що вони документовані довідками про звернення за захистом в Україні № 011255 та № 011254 та не можуть скористатися захистом країни походження, включаючи й обмін паспортного документа, є таким, що суперечать вимогам Конвенції про права дитини.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ч.2 ст.8 Конвенції таке втручання має бути «передбачено законом» і виправдане необхідністю досягнення законної мети чи цілі (рішення Європейського суду від 23.03.2006 р. у справі «Вітело проти Італії» (Vitiello c. Italie) скарга №77962/01).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи зокрема прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до Київського районного у місті Одесі відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, буд. 44, м. Одеса, 65045, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивачі довели суду ті обставини, на які вони посилаються в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на необхідність надання позивачами дійсних національних паспортів для реєстрації народження дитини, колегія суддів відхиляє, адже як було зазначено у постанові Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 у справі № 420/11540/20 (а.с.5-8), такі посилання відповідача свідчить про недотримання останнім , як суб`єктом владних повноважень принципу пропорційності.

Вказане рішення є чинним, а отже його висновки є обов`язковими для суб`єктів владних повноважень.

Інший підхід до оцінки правових висновків рішення суду, призвів би до порушення принципу юридичної визначеності (повага до остаточного рішення суду / res judicata) та балансу публічних і приватних інтересів, що є неприпустимим.

Відхиляє суд також доводи апелянта про невідповідність анкетних даних позивачів, котрі звернулись в інтересах малолітнього, які зазначені у паспортах та у довідках про звернення за захистом в Україні, оскільки вони не дають підстав вважати, що до відповідача звернулись дійсно ті особи, котрі себе ідентифікують за паспортними даними.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_3 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київського районного у місті Одесі відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 по справі № 420/6435/21- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.