Справа № 420/26494/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/26494/21
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Кравченка К.В.,

- Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Сауляка Олексія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування дій та зобов`язання утриматися від вчинення дій, визнання протиправними та скасування розрахунку податкового боргу, довідки-розрахунку заборгованості, інтегрованої картки платника єдиного податку, податкової вимоги форми «Ф» № 62489-53 від 23.05.2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 26735,13 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року було відкрито провадження у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області про стягнення податкового боргу у сумі 26735,13 грн та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Водночас, у лютому 2022 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування вимог на суму 26735,13 грн., визнання протиправною та скасування вимоги форми «Ф» № 62489-53 від 23.05.2019 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без руху та повідомлено позивачу про необхідність у термін протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали про залишення зустрічного позову без руху усунути недоліки.

17 лютого 2022 року від представника ОСОБА_1 надійшла уточнена зустрічна позовна заява, в якій остання просила суд:

Визнати протиправними та скасувати дії Головного управління ДПС України в Одеській області до ФОП ОСОБА_1 щодо вимоги стягнення неіснуючої суми заборгованості єдиного податку з фізичних осіб у розмірі двадцять шість тисяч сімсот тридцять п`ять гривень тринадцять копійок та зобов`язати Головне управління ДПС України в Одеській області утриматись від вчинення дій, направлених на стягнення з ОСОБА_1 неіснуючу заборгованість єдиного податку з фізичних осіб у розмірі двадцять шість тисяч сімсот тридцять п`ять гривень тринадцять копійок;

Визнати протиправним та скасувати:

- розрахунок податкового боргу ФОП ОСОБА_1 станом на 14.09.2020 року перед бюджетом на суму двадцять шість тисяч сімсот тридцять п`ять гривень тринадцять копійок;

- довідку-розрахунок заборгованості ФОП ОСОБА_1 станом на 14.09.2020 року перед бюджетом на суму двадцять шість тисяч сімсот тридцять п`ять гривень тринадцять копійок;

- інтегровану картку платника єдиного податку з фізичних осіб за 2020 рік, наданою Головним управлінням ДПС в Одеській області у частині нарахування 02.10.2020 року ФОП ОСОБА_1 штрафу не загальну суму 260006,49 грн.;

- податкову вимогу форми «Ф» № 62489-53 від 23.05.2019 року у частині податкового боргу на суму 25083,81 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року повернуто без розгляду зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Сауляк Олексій Олександрович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року по справі №420/26494/21, та направити справу на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду. Крім того, апелянт просить апеляційний суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що недоліки, вказані в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року були усунуті позивачем, при цьому судом першої інстанції не вказано, які саме вимоги не відповідають приписам ст. 5 та ст. 245 КАС України. Апелянт також зазначає, що зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області подано з додержанням вимог КАС України, а підстави для відмови у прийнятті зустрічного позову були відсутні.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на зміст позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 , вказані вимоги не відповідають приписам ст. 5 та ст. 245 КАС України, оскільки за своєю суттю не є позовними вимогами, а запереченнями ОСОБА_1 проти задоволення позовних вимог ГУ ДПС в Одеській області, що має бути оформлено як відзив на позов, а не як зустрічний позов.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 3 статті 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до частини восьмої статті 47 КАС України, відповідач, який не є суб`єктом владних повноважень, може пред`явити зустрічний позов відповідно до положень статті 177 цього Кодексу.

Відповідно статті 177 КАС України відповідач, який не є суб`єктом владних повноважень, має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Згідно із частиною першою та другою статті 178 КАС України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 178 КАС України, зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Отже, зустрічний позов це - самостійна позовна вимога, заявлена відповідачем у процесі, який вже виник, для спільного розгляду з первісним з метою захисту своїх інтересів та як слідує з норми статті 177 КАС України підставами для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом є:

а) взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним;

б) доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів.

При цьому, обов`язковими умовами для цього, є також те, що зустрічний позов повинен виникати з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Аналогічна права позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 року (справа № 280/5320/20).

Так, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги, викладені у зустрічному позові ОСОБА_1 , є взаємопов`язаними із позовом податкового органу про стягнення податкового боргу, оскільки відповідач фактично оскаржує правомірність нарахування податкової заборгованості, яку податковий орган має намір стягнути в судовому порядку. При цьому, беззаперечно, такий зустрічний позов доцільно розглядати разом із позовом податкового органу, оскільки задоволення зустрічного позову може виключити задоволення первісного позову.

Щодо висновків суду першої інстанції, що позовні вимоги не відповідають приписам ст. 5 та ст. 245 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Отже, формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Колегія суддів наголошує, що аналіз змісту зустрічної позовної заяви дозволяє достовірно встановити, у чому саме відповідач вбачає протиправність дій та рішень податкового органу. При цьому, у випадку, якщо позовні вимоги сформульовані позивачем неповно або некоректно, відповідно до положень ч.2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» (заява № N 2689/65) Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain» (заява №28090/95), «Beles and others v. the Czech Republic» (заява № 47273/99), «RTBF v. Belgium» (заява №50084/06).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно вимог ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення зустрічної позовної заяви, які не відповідають положенням процесуального права, а тому у відповідності до положень ст. 320 КАС України наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Щодо клопотання апелянта про розподіл судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

З огляду на положення 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Аналіз положень ст. 139 КАС України дає обґрунтовані підстави вважати, що розподіл судових витрат, зокрема судового збору за подання апеляційної скарги, здійснює суд першої інстанції, який ухвалив рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. Право ж суду апеляційної інстанції на зміну цього розподілу виникає у випадку зміни судового рішення або ухвалення нового по суті позовних вимог.

Отже, за правилами процесуального закону, прийняття рішення про скасування ухвали суду із направленням справи для продовження розгляду унеможливлює вирішення питання про зміну розподілу судових витрат, сплачених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, так і про розподіл судових витрат, понесених у суді апеляційної інстанції.

Аналогічні висновки було викладено зокрема у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 року по справі № 756/6141/16-а.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 292, 311, 312, 315, 316, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Сауляка Олексія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування дій та зобов`язання утриматися від вчинення дій, визнання протиправними та скасування розрахунку податкового боргу, довідки-розрахунку заборгованості, інтегрованої картки платника єдиного податку, податкової вимоги форми «Ф» № 62489-53 від 23.05.2019 року - скасувати.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування дій та зобов`язання утриматися від вчинення дій, визнання протиправними та скасування розрахунку податкового боргу, довідки-розрахунку заборгованості, інтегрованої картки платника єдиного податку, податкової вимоги форми «Ф» № 62489-53 від 23.05.2019 року - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: К.В. Кравченко

Суддя: Л.Є. Зуєва