Справа № 560/13894/21
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

28 березня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жванецької сільської ради про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Жванецької сільської ради, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Жванецької сільської ради від 25 червня 2021р. (№1194/07-20) про відмову в наданні дозволу на виготовлення технічної документації на виділення земельної ділянки у власність;

- зобов`язати Жванецьку сільську раду повторно розглянути та задовольнити заяву позивачки та надати позивачці дозвіл на виготовлення технічної документації на виділення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 0,2400 га, розташованої в с. Жванець.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що зверталася до відповідача з заявами про надання дозволу на виготовлення технічної документації на виділення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства приблизним розміром 0,2400 га, розташованої в с. Жванець. Проте отримала відмову, мотивовану тим, що у 2000 році позивачка отримала земельну ділянку з тим же цільовим призначенням. Позивачка не погоджується з прийнятим рішення від 25.06.2021 та вважає, що відповідно до пункту "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) має право на безоплатну передачу їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірах не більше 2,0 га. Згідно з частиною 6 статті 5 Закону України "Про особисте селянське господарство" громадяни України, що реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі менше 2,0 га мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм установлених статтею 121 ЗК України.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що передача безоплатно у власність другої земельної ділянки у трактуванні частини 4 статті 116 ЗК України є незаконною, оскільки право на безоплатне отримання земельної ділянки громадянином було використане в момент приватизації першої земельної ділянки. При цьому позивачка використала своє право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Відповідач вказує на безпідставність посилання позивачки на статтю 5 Закону України "Про особисте селянське господарство", оскільки в ній йдеться про "особисте підсобне господарство", а не про "особисте селянське господарство".

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно до рішення 9-ї сесії Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області XXIV скликання від 25.12.2020 №5 "Про передачу земельних ділянок у приватну власність" та додатку до цього рішення ОСОБА_1 передано у приватну власність безкоштовно для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,3500 га.

Позивачка звернулася до відповідача з заявою від 31.08.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,2400 га в с. Жванець.

Листом від 25.02.2021 №336/07-20 відповідач повідомив позивачку про те, що заява від 31.08.2020 винесена на розгляд загальних постійних комісій сільської ради від 16.02.2021. Комісією було вирішено залишити заяву без розгляду, у зв`язку з тим, що правом на безоплатну передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства позивачка скористалася згідно рішення 9-ї сесії сільської ради XXIV скликання від 25.12.2020 №5 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0291.

Позивачка звернулася до відповідача з заявою від 20.05.2021, в якій зазначала про те, що заява від 31.08.2020 не розглянута у встановленому законодавством порядку.

Листом від 25.06.2021 №1194/07-20 відповідач повідомив позивачку про те, що заява від 20.05.2021 винесена на розгляд загальних постійних комісій сільської ради 23.06.2021. Позивачці згідно з рішенням 9-ї сесії сільської ради XXIV скликання від 25.12.2020 №5 надано земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0291 за цільовим призначенням (01.03) для ведення особистого селянського господарства в тому розмірі, в якому позивачка звернулася. Тому передача ще частини земельної ділянки (збільшення) для таких же самих цілей чинним ЗК України не передбачена.

Позивачка, вважаючи порушеними її права, звернулася з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є ЗК України, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У цій же частині статті 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту.

Вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин згідно з нормами пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відносить до виключної компетенції пленарних засідань сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - рішенням відповідного органу місцевого самоврядування.

Відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.

Суд окремо наголошує на тому, що в межах цієї справи не розглядається законність підстав для відмови в наданні дозволу, оскільки відповідач у визначеному законом порядку позивачці не відмовив.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Отже позовна вимога зобов`язального характеру в частині зобов`язання Жванецької сільської ради задовольнити заяву позивачки та надати їй дозвіл на виготовлення технічної документації на виділення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 0,2400 га, розташованої в с. Жванець, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому, не належить задоволенню.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивачки є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 31.08.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,2400 га в с. Жванець, та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до норм ЗК України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 у справі №620/1116/20.

Позивачка сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн, а тому, ці витрати слід стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачкою, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Жванецької сільської ради щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 31.08.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,2400 га в с. Жванець.

Зобов`язати Жванецьку сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.08.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,2400 га в с. Жванець, та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до норм Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Жванецької сільської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 )
Відповідач:Жванецька сільська рада (вул. Центральна буд. 57, с. Жванець, Кам`янець-Подільський район, Хмельницька область, 32365 , код ЄДРПОУ - 04404036)

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк