Справа № 460/17256/21
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2022 року м. Рівне №460/17256/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доФонду гарантування вкладів фізичних осіб
про визнання дій та рішення протиправниими, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізічних осіб (далі відповідач), у якому просить суд:

стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування шкоди за його вкладом у національній валюті на суму 2011 доларів США за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день фактичного проведення такої виплати.

Стислий виклад позицій сторін.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем вкладено гроші в іноземній валюті у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Надалі, рішенням суду договір щодо такого банківського вкладу розірвано та стягнуто кошти за банківським вкладом на суму 5658,48 доларів США. На виконання цього рішення 08.04.2015 через ПАТ КБ «Приватбанк» платіжним дорученням позивачу відповідачем було здійснено виплату 85708,26 грн (еквівалент 3647 доларів США на дату виплати). Позивач не погодившись з сумою цієї виплати звернувся у суд за захистом своїх прав та інтересів. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29.03.2017 у справі № 569/7207/17, яке набрало законної сили 11.04.2017, уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну М.А., було зобов`язано включити позивача в реєстр кредиторів банку у чергу, визначену статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна банку, задовольнити грошову вимогу на суму 2011 доларів США. Проте, такі рішення суду досі частково не виконано і грошова вимога позивача не задоволена. Пояснив, що неодноразово звертався до відповідача задля отримання відшкодування свого вкладу, але позитивного результату розгляду своїх заяв не мав. Вказав, що сума відшкодування позивачу його вкладу конвертованого на дату проведення виплати (08.04.2015) була б меншою ніж сума граничного розміру відшкодування коштів вкладникам 200 000 грн, передбаченого Законом № 4452-VI, а про повернення вкладу позивач звернувся ще до початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації. Відповідач у листі від 16.06.2021 зазначив, що в переліку, який був переданий до Фонду уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», інформація про вклади ОСОБА_1 присутня із визначеною сумою за залишками, що були відображені на рахунках на день віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних. Відповідно до звітів банків-агентів Фонду, відшкодування за вкладами було виплачено 08.04.2015 через мережу відділень АТ КБ «Приватбанк». Тобто фактично у виплаті бажаних позивачем коштів йому було відмовлено Зазначив, що вважає такі дії Фонду протиправними, оскільки їх наслідком є невиконання судових рішень які набрали законної сили протягом значного проміжку часу і порушення його майнових прав на вкладені кошти. З підстав, наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи (ухвалу суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі разом з позовною заявою отримано 04.01.2021), у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, причини неможливості подання відзиву суду не повідомив. Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заяви, клопотання учасників справи.

Заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 22.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, то відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09.02.2015 у справі № 569/17743/14-ц залишеним в силі ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області від 11.09.2015 позов ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про розірвання договору банківського вкладу та стягнення коштів за банківським вкладом на суму 5658,48 доларів США було задоволено повністю /а.с. 5-6/.

08.04.2015 через ПАТ КБ «Приватбанк» платіжним дорученням позивачу було здійснено виплату 85708,26 грн (еквівалент 3647 доларів США на дату виплати), що не заперечується сторонами.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29.03.2017 у справі № 569/7207/17, яке набрало законної сили 11.04.2017, уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну М.А. було зобов`язано включити позивача в реєстр кредиторів банку у чергу, визначену статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна банку, задовольнити грошову вимогу на суму 2011 доларів США /а.с. 7-8/.

24.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» з заявою, в якій просив внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів і включити його грошову вимогу до банку на суму 2011 доларів США у відповідності до статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до четвертої черги порядку черговості задоволення вимог кредиторів замість сьомої черги /а.с. 13 - 14/.

19.08.2020 відповідач відмовив у задоволенні такої заяви, посилаючись на те, що відповідно до пункту 1 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до четвертої черги реєстру кредиторів включаються вимоги вкладників фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму виплачену фондом. Разом з тим, вимоги до Банку в сумі 2011 доларів США виникли на підставі рішення суду, відповідно такі кошти були фактично відсутні на рахунку позивача на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації /а.с. 15-16/.

Надалі, 12.01.2021 відповідач повідомив позивача, що з метою завершення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та припинення банку, як юридичної особи, відповідно до частини п`ятої статті 12 та частини другої статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», 30.11.2020 виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №2029, відповідно до якого було затверджено ліквідаційний баланс Банку станом на 12.11.2020 та звіт про виконання ліквідаційної процедури. Станом на дату затвердження ліквідаційного балансу реалізацію активів банку завершено, непродані активи в банку відсутні, усі можливі заходи, передбачені статтею 51 та статтею 53 Закону, спрямовані на задоволення вимог кредиторів здійсненні. Частиною 1 статті 52 цього Закону передбачено, що вимоги до банку незадоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними /а.с. 17/.

15.04.2021 ОСОБА_1 звернувся до Фонду із заявою, в якій просив прийняти рішення про виплату йому гарантованої суми за вкладами розміщеними в ПАТ «ВіЕйБі Банк», на суму 2011 доларів США /а.с. 18/.

У відповідь на таку заяву відповідач у листі від 16.06.2021 зазначив, що в переліку, який був переданий до Фонду уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», інформація про вклади ОСОБА_1 присутня із визначеною сумою за залишками, що були відображені на рахунках на день віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних. Відповідно до звітів банків-агентів Фонду, відшкодування за вкладами було виплачено 08.04.2015 через мережу відділень АТ КБ «Приватбанк». Тобто фактично у виплаті бажаних позивачем коштів йому було відмовлено /а.с. 19/.

Станом на дату ухвалення судового рішення доказів виплати позивачу відшкодування його вкладу на суму 2011 доларів США відповідачем не надано.

Не погоджуючись з діями Фонду щодо невиплати гарантованої суми відшкодування валютного вкладу позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Докази відхилені судом та мотиви їх відхилення

Суд не відхиляє докази подані учасниками справи. Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно з положеннями пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI передбачено, що вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Оскільки, позивачем укладено з ПАТ ««ВіЕйБі Банк» договір банківського вкладу, на умовах якого Банком залучено від позивача грошові кошти у іноземній валюті, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, то ОСОБА_1 , у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є вкладником Банку та має право на гарантії, які визначені ст. 26 названого Закону № 4452-VI.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Згідно зі ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону (частина 5 статті 26 Закону № 4452-VI).

З наведеного суд дійшов висновку, що право вкладника на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом кореспондується з обов`язком Фонду здійснити таку виплату вкладнику.

За приписами ч. 1 ст. 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Отже, право вкладника банку на виплату гарантованої суми виникає у строки, які визначено частиною 1 статті 28 Закону № 4452-VI, а відповідно і у Фонду виникає обов`язок розпочати виплати у такі ж строки.

Мотивована оцінка аргументів сторін і висновки суду.

Судом з`ясовано, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09.02.2015 у справі № 569/17743/14-ц, договір щодо банківського вкладу позивача розірвано та стягнуто кошти за банківським вкладом на суму 5658,48 доларів США.

08.04.2015 на виконання судового рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09.02.2015 у справі № 569/17743/14-ц позивачу було здійснено виплату відшкодування коштів за його вкладом у ПАТ «ВіЕйБі Банк» 85708,26 грн (еквівалент 3647 доларів США на дату виплати) , що не заперечується сторонами.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29.03.2017 у справі № 569/7207/17, яке набрала законної сили 11.04.2017 згідно ухвали апеляційного суду Рівненської області, уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну М.А., було зобов`язано включити позивача в реєстр кредиторів банку у чергу, визначену статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна банку, задовольнити грошову вимогу на суму 2011 доларів США.

Суд визнав, що при наявності рішення Рівненського міського суду від 09.02.2015 на його належне виконання кошти позивача мали бути сплачені у іноземній валюті доларах США, або за його згодою, у національній валюті України гривні, але за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день проведення виплати, що надавало би позивачу можливості уникнути безпідставних фінансових ризиків, пов`язаних із суттєвими змінами курсу іноземних валют.

Надалі, у відповідь на звернення позивача про виплату коштів, відповідач у листі від 16.06.2021 зазначив, що в переліку, який був переданий до Фонду уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», інформація про вклади ОСОБА_1 присутня із визначеною сумою за залишками, що були відображені на рахунках на день віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних. Відповідно до звітів банків-агентів Фонду, відшкодування за вкладами було виплачено 08.04.2015 через мережу відділень АТ КБ «Приватбанк». Тобто фактично у виплаті присуджених до задоволення зазначеним вище судовим рішенням вимог позивачу було відмовлено, чим по суті частково не виконано судове рішення, яке набрало законної сили.

Суть цього спору, на переконання суду полягає у тому, що відповідач, відшкодовуючи позивачу у межах своїх повноважень гарантовану суму вкладу не доплатив йому різницю в курсі валюти вкладу між датою початку виведення ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку та здійснення тимчасової адміністрації та датою фактичної виплати ОСОБА_1 коштів. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам слід зауважити таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частина 2 статті 14 КАС України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Судом з`ясовано, що станом на дату ухвалення судового рішення доказів відшкодування позивачу його вкладу на суму 2011 доларів США відповідачем не надано.

Так, незважаючи на значний проміжок часу, який минув після ухвалення Рівненським міським судом Рівненської області рішення щодо стягнення банківського вкладу в іноземній валюті та задоволення грошової вимоги позивача на суму 2011 доларів США за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна банку воно залишається і досі частково невиконаними відповідачем.

Разом з тим, на думку суду, недостатність реалізованого майна для погашення вимог вкладників ліквідованого банку не може бути достатньої правової підставою для невиконання судового рішення і невиплати позивачу вкладу, однак у межах граничної суми відшкодування.

При цьому суд наголошує, що сума відшкодування позивачу його вкладу конвертованого на дату проведення виплати (08.04.2015) була б меншою ніж сума граничного розміру відшкодування коштів вкладникам 200 000 грн, передбаченого Законом № 4452-VI, а про повернення вкладу позивач звернувся ще до початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації.

З наведеного суд констатує, що дії Фонду щодо невиплати позивачу протягом значного проміжку часу коштів на відшкодування його вкладу на суму 2011 доларів США становлять необґрунтоване втручання у право позивача на мирне володіння майном, а тому є протиправними.

Щодо стягнення на користь позивача шкоди, заподіяної протиправними діями та рішеннями відповідача у розмірі 2011 доларів США, суд зазначає таке.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Так, суд зауважує, що Законом № 4452-VI не передбачено виплату відшкодування вкладів фізичним особам у іноземній валюті, а тому суд вважає доречним стягнення таких коштів за офіційним курсом встановленим НБУ на день фактичної виплати.

Відтак, з метою забезпечення ефективного захисту та відновлення порушеного права позивача суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної вимоги позивача в наступній редакції, а саме стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 відшкодування коштів за його вкладом у національній валюті на суму 2011 доларів США за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день проведення такої виплати.

Порушені права та інтереси позивача.

Протиправні дії відповідача щодо часткового не виконання судового рішення, яке набрало законної сили та невиплати позивачу протягом значного проміжку часу коштів на відшкодування його вкладу становлять втручання у право позивача на мирне володіння майном і порушує законні права та інтереси.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своїх дій, натомість позивачем повністю доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому позов належить задовольнити.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № 1823/з5 від 26.11.2021, оригінад якої наявний в матеріалах справи.

Відтак, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний код облікової карти платника податків НОМЕР_1 ) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код 21708016) - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 коштів на відшкодування його вкладу у сумі 2011 доларів США.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 відшкодування коштів за його вкладом у національній валюті на суму 2011 доларів США за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день фактичного проведення такої виплати.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 28 березня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (вул.Січових Стрільців, 17,м.Київ,04053, ЄДРПОУ/РНОКПП 21708016)

Суддя О.В. Поліщук