Справа № 380/10107/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 рокуСправа № 380/10107/21 пров. № А/857/2315/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання Юрченко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД» СОКМЕ» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року (суддя Мричко Н.І., м.Львів, повний текст складено 28 грудня 2021 року), -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД» СОКМЕ» (далі ТОВ) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі Головне управління) в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення від 07.06.2021 №13413/13-01-07-02 (далі ППР).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги з покликанням на окремі обставини справи вказує, що судом першої інстанції не надано оцінку доводам скаржника, які встановлені під час перевірки: щодо невиконання сторонами основних умов договору в частині якості товару , асортименту та ціни товару; позивачем до перевірки не було надано замовлення покупця; наявності ознак ризиковості та відсутності у контрагента позивача матеріально-технічних можливостей; невідповідності первинних документів за формою та змістом чинному законодавству.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірне зарахування за результатами проведеної у лютому 2021 році господарської операції із його контрагентом до сум податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 43050 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ТОВ зареєстровано як юридична особа Сокальською районною державною адміністрацією Львівської області 15.11.2018, взято на податковий облік в контролюючому органі 16.11.2018, основний вид діяльності КВЕД 31.09 виробництво інших меблів (а.с.13, 16).

У період з 06.05.2021 по 13.05.2021 посадовими особами Головного управління проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість (далі ПДВ), у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, про що складено акт від 18.05.2021 №11025/13-01-07-02/42630837 (далі Акт; а.с.15-38).

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 200.4 статті 200, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (далі ПК), оскільки ним завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду за лютий 2021 року на суму 43050 грн.

07.06.2021 Головним управлінням на підставі Акта прийнято ППР, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на суму 43050 грн по декларації за лютий 2021 року (а.с.14).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон України № 996-XIV).

Стаття 1 Закону України №996-XIV дає визначення термінам:

господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;

первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис , або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом абзацу другого пункту 2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України; далі МЮУ) 05.06.1995 за №168/704; далі Положення №88), господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 вказаного Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 статті 193 вказаного Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 вказаного Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 вказаного Кодексу.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 1.2. Положення №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог вказаного Положення.

Пункт 2 вказаного Положення передбачає, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

За змістом наведених правових норм податковий кредит для визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Щодо фінансово-господарських взаємовідносин позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Атарі Інвест» (далі ТОВ-1) судом встановлено такі обставини.

Так, ТОВ-1 (постачальник) уклало з ТОВ (покупець) договір поставки від 27.12.2019 №62/19 (далі Договір) та додаткову угоду №1 від 23.12.2020, якою продовжено дію Договору до 31.12.2021.

За умовами вказаного Договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплати товар на умовах та в порядку визначеного таким договором. Товар поставляється окремими партіями в кількості і асортименті визначених у замовлені покупця, що є невід`ємними частинами договору (пункти 1.1, 1.2 договору). Відповідно до пункту 4.1 доставка товару покупцю здійснюється силами та за рахунок постачальника, адреса місця доставки: Львівської обл., смт. Жвирка, вул. Л.Українки, 32. Поставка товару здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати виставлення рахунку фактури (пункт 4.2 договору). Оплата товару здійснюється покупцем протягом 7 (семи) календарних днів від дати поставки вказаної у відповідній видатковій накладній (пункт 5.1 договору).

На підставі Договору ТОВ-1 поставило ТОВ обумовлений договором і замовленням позивача від 22.12.2020 товар - Каркас металевий 1600*2000 Л34ч в кількості 300 шт. згідно з видатковою накладною від 01.02.2021 №9 на суму 258300,00 грн (у тому числі ПДВ 43050 грн).

Згідно з товарно-транспортною накладною від 01.02.2021 №Р9 вказаний товар (каркаси) був доставлений перевізником постачальника на склад позивача за адресою: Львівська обл., Сокальський р-н, вул. Л. Українки, 32, та отриманий представником ТОВ Криштоф Г.Ю. згідно з генеральною довіреністю від 04.01.2021 №11.

Оплата за вказаний товар (каркаси) здійснена позивачем на підставі попередньо виставленого постачальником рахунку від 25.01.2021 №12 шляхом перерахування позивачем коштів на рахунок ТОВ-1 за платіжним дорученням від 04.02.2021 №7538 в сумі 258300 грн з призначенням платежу. Оплата за каркаси згідно рахунку від 25.01.2021 №12. У сумі 215250 грн, ПДВ - 20% 43050 грн .

ТОВ-1 на дату виникнення податкових зобов`язань склало на ім`я ТОВ податкову накладну від 01.02.2021 №1 всього на суму 258300 грн, в тому числі ПДВ 43050 грн та зареєструвало у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) 22.02.2021.

Така господарська операція з ТОВ-1 відображена позивачем у бухгалтерському та податковому обліку у лютому 2021 року, про що свідчить оборотно-сальдова відомість позивача по рахунку 631 за лютий 2021 року з контрагентом ТОВ-1 .

Оскільки податкова накладна від 01.02.2021 №1 складена за наслідками вищенаведеної господарської операції позивача з ТОВ-1, зареєстрована у ЄРПН 22.02.2021, позивач таку податкову накладну включив до податкового кредиту звітного податкового періоду у податковій декларації по ПДВ за лютий 2021 року.

17.03.2021 позивач подав до контролюючого органу податкову декларацію з ПДВ за лютий 2021 року з додатками. Згідно з такою податковою декларацією заявлена сума бюджетного відшкодування становила - 4517213 грн (рядок 20.2.1), від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду становило - 13848472,00 грн (рядок 19), сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду становила - 9331259,00 грн (рядок 21). В суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21) включена суму 43050 грн за насідками вищевказаної господарської операції з ТОВ-1.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.3 статті 44 ПК платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 вказаної статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого зазначеного Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Пунктом 85.2 статті 85 ПК передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені у абзаці другому пункту 44.7 вказаної статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадки виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності (пункт 44.6 статті 44 ПК).

У свою чергу, слід враховувати, що норми податкового законодавства не обмежують період подання платником необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення пункту 44.6 статті 44 ПК визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. В іншому випадку, обмеження судом предмету дослідження призвело би до неповноти дослідження та порушення справедливого судового розгляду.

З огляду на викладені норми, суд першої інстанції вірно вказав на те, що не подання позивачем під час перевірки замовлення постачальнику від 22.12.2020 № 2619 не позбавляє права позивача подати таке під час судового розгляду, чим останній і скористався.

Такий підхід щодо застосування норм права у подібних відносинах підтриманий Верховним Судом у постанові від 20 квітня 2021 року у справі №560/1158/20.

Щодо посилання скаржника на відсутність сертифікатів походження товару, то слід зазначити, що в розглядуваному випадку відповідач не аргументував підстави виготовлення конкретних документів, їх походження, обов`язковість наявності при здійсненні спірних господарських операцій, а також докази, які ці документи можуть обґрунтувати (довести).

До того ж, що сертифікат походження товару не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік у розумінні вимог статті 9 Закону №996-XIV та не містить відомостей про господарську операцію, ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів товару про походження товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

Відносно недоліків в оформленні товарно-транспортної накладної від 01.02.2021 №Р9, то відповідно до норми пункту 2.5 глави 2 Положення №88 повноваження на здійснення господарської операції особи, котра в інтересах юридичної або фізичної особи-підприємця отримує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджують відповідно до законодавства. Їх може бути підтверджено письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо. Таким чином, за наявності інших первинних документів відсутність довіреності не може заперечувати такої господарської операції.

Згідно підпункту 11.1, пункту 11.3 «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до вказаних Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до вказаних Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/ напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажо-відправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Водночас, суд звертає увагу, що зазначені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку для платників податку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними Правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

З урахуванням наведеного, слідує висновок, що оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій.

Такі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 6 лютого 2018 року у справі №816/166/15-а.

Відтак, недоліки в оформленні товарно-транспортної накладної від 01.02.2021 №Р9 не можуть свідчити про відсутність реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

З приводу посилання скаржника на те, що рішенням про відповідність/невідповідність платника ПДВ критеріям ризиковості від 06.04.2021 № 18877 ТОВ-1 віднесено до категорії ризикових, то суд вважає слушними заперечення позивача, що на дату здійснення спірної господарської операції 01.02.2021, інформація про ризиковість ТОВ-1 була відсутня.

Відносно відсутності у ТОВ-1 трудових ресурсів, виробничих та складських приміщень, іншого майна, то така обставина не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, та не позбавляє суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

За змістом підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

При цьому, відповідач не надав суду належних і достатніх доказів того, що позивачу було відомо або повинно було бути відомо про податкові порушення, допущені контрагентом, і у зв`язку із цим ним не проявлено належної обачності при виборі контрагента. Доказів наявності фактів взаємозалежності або узгодженості дій позивача і його контрагента, а також застосування платником схеми розрахунків, яка свідчать про повернення грошових коштів платнику або особам, які мають до нього відношення, матеріали справи не містять.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміст господарських операцій між позивачем та ТОВ-1 підтверджується первинними документами, такі спрямовані на одержання економічного ефекту у результаті господарської діяльності.

Відтак, суд погоджується із висновками суду першої інстанції про правомірне зарахування за результатами проведеної у лютому 2021 році господарської операції із ТОВ до сум податкового кредиту наступного звітного періоду 43050 грн.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правильності застосування судом норм матеріального права до встановлених ним на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів та обставин справи.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 31, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 31 березня 2022 року.