Справа № 240/3912/21
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3912/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Н.М.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

29 березня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, Комісії з припинення Нородицької районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправним розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2021 позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, Комісії з припинення Нородицької районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправним розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, проте на переконання апелянта відповідач не вчинив усі необхідні дії, що свідчить про протиправність розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області №30 від 11.02.2021 року .

08 лютого 2022 року від відповідачів до суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких зазначено про безпідставність її доводів.

Відповідачі зазначають, що на момент звільнення позивача - 11.02.2021 у Коростенській районній державній адміністрації Житомирської області були відсутні вакантні посади, що свідчить про правомірність останнього при прийнятті спірного розпорядження. Крім того, відповідачі зазначають, що позивачем не наведено жодних доказів, які б підтверджували наявність у нього переважного права, передбаченого КЗпП України, на залишення на роботі. Новий штатний розпис Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області був затверджений першим заступником голови Житомирської обласної державної адміністрації та введений в дію розпорядженням голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області 22.02.2021, тобто після звільнення позивача, яке відбулося 11.02.2021.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24 січня 2022 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзивів колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що наказом керівника апарату Народицької районної державної адміністрації від 12.01.2021 №2-К "Про попередження працівників апарату районної державної адміністрації Житомирської області про наступне вивільнення" головному спеціалісту з питань персоналу апарату районної державної адміністрації Кравчук Л.І. наказано: попередити працівників апарату районної державної адміністрації про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією та забезпечити дотримання вимог чинного законодавства, згідно з додатком, що додається; інформувати Овруцьку районну філію Житомирського обласного центру зайнятості про наступне вивільнення працівників апарату райдержадміністрації у зв`язку з реорганізацією, відповідно до вимог чинного законодавства; підготувати та вручити персональне письмове попередження про наступне вивільнення працівників апарату райдержадміністрації, які підлягають звільненню 11.02.2021.

Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 11.02.2021 №30-к звільнено ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" 12.02.2021 у зв`язку із реорганізацією Народицької районної державної адміністрації Житомирської області.

При цьому, розпорядженням голови районної державної адміністрації Коростенської районної державної адміністрації від 08.02.2021 №20-К "Про ведення в дію штатного розпису апарату районної державної адміністрації" затверджено та введено в дію з 01.01.2021 штатний розпис апарату районної державної адміністрації з чисельністю працівників - 14 одиниць.

Розпорядженням голови районної державної адміністрації Коростенської районної державної адміністрації від 22.02.2021 №54-К "Про ведення в дію штатного розпису апарату районної державної адміністрації" затверджено та введено в дію з 22.02.2021 штатний розпис апарату районної державної адміністрації з чисельністю працівників - 38 одиниць; втратило чинність розпорядження голови районної державної адміністрації від 08.02.2021 №20-к "Про введення в дію штатного розпису апарату районної державної адміністрації".

Вважаючи звільнення із займаної посади протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 5 Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України "Про державну службу") встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Разом з тим, правові підстави припинення державної служби на цей час регулюються виключно розділом IX "Припинення державної служби" Закону.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного розпорядження) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Отже, положеннями статті 87 Закону України "Про державну службу" визначено підстави та порядок припинення державної служби у разі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу, а також виключено обов`язок суб`єкта призначення пропонувати державному службовцю іншу рівноцінну посаду державної служби.

Частиною третьою статті 87 Закону України "Про державну службу" встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж на 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Вказані норми закону неконституційними не визнавалися, тобто зазначені норми дають керівнику державного органу певну ступінь свободи у прийнятті рішення та наділяють його дискреційними повноваженнями.

Під дискреційним повноваженням розуміється таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Дискреційними повноваженням є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може" (постанова ВС від 30.07.2020 справа № 826/10085/16).

Таким чином системний аналіз положень Закону України "Про державну службу", який є спеціальним законом, що регулює статус державного службовця, встановлено право за рішенням суб`єкта призначення, а не його обов`язок, щодо переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу посаду.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З огляду на встановлені вище обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент винесення оскаржуваного розпорядження від 11.02.2021 №30-к та звільнення позивача з державної служби застосовується виключно те законодавство, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Системний аналіз наведених положень свідчить про те, що звільнення з посади у разі ліквідації державного органу не містить положень щодо обов`язку пропонувати державному службовцю іншу рівноцінну посаду саме державної служби.

Більше того, як було встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, відповідачем було належними чином доведено факт відсутності вільних вакантних посад на момент звільнення позивача. При цьому, введені з 22.02.2021 року нові посади були запропоновані працівникам, які мають гарантії при прийнятті на роботу.

Так, 02.02.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України" (далі - Закон № 378-ІХ), яким, зокрема, внесено зміни до статей 43-1 та 49-2 Кодексу законів про працю України.

Частиною шостою статті 49-2 Кодексу законів про працю Україні (далі - КЗпП України) передбачено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням, зокрема, таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Згідно з абзацом восьмим частини першої статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема, звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу": керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі №21-8а15 за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Пунктом 8 частини другої статті 3 Закону України "Про державну службу" встановлено, що на державних службовців інших державних органів поширюється дія цього Закону.

Отже, під час звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до пункту 1 чи пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", положення статті 49-2 Кодексу законів про працю України та статті 38 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" не застосовуються.

Тобто, статтею 87 Закону України "Про державну службу" не передбачено положення про те, що звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини першої цієї статті Закону має здійснюватися з обов`язковим переведенням його на іншу роботу.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.