Справа № 140/9097/21
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року ЛуцькСправа № 140/9097/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЛК КОМПАНІ» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЛК КОМПАНІ» (далі ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ», товариство, позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, контролюючий орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.08.2021 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість (далі ПДВ), у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за наслідками якої складено акт від 07.07.2021 №5443/07-03/42445219.

Перевіркою встановлено, що господарська операція з купівлі-продажу соєвої олії, відображена у даних податкового обліку ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» та ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП», фактично не настала. Діяльність ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» спрямована виключно на надання податкових вигод третім особам, в т.ч. ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ», шляхом формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, за рахунок нереальних господарських операцій.

На підставі вказаного акта перевірки відповідач прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 10.08.2021 №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 452333 грн.

В спростування висновків перевірки позивач вказує про те, що ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» є постачальником товару - олії соєвої для ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ». Постачання даного товару відбувається систематично. При цьому на кожну операцію укладається окремий договір, що свідчить про постійну діяльність даної компанії та постійну наявність працівників ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП». ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» закуповує товар у ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» з 2019 року. За цей період неодноразово формувався податковий кредит та від`ємне значення ПДВ, суми ПДВ заявлялися до відшкодування на рахунок ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» та були реально відшкодовані на рахунок у банку після проходження неодноразових камеральних перевірок.

Реальність господарської операції із ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» по договору №05012021 від 05.01.2021 засвідчується первинними документами щодо постачання товару, який в подальшому був експортований.

Позивач зазначає, що здійснивши придбання товару у ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП», отримав право на віднесення суми ПДВ до податкового кредиту на підставі належним чином зареєстрованої податкової накладної.

З наведених підстав ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду 01.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.97).

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов (а.с.112-117) вимог ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» не визнав з наступних мотивів та підстав. Перевіркою позивача встановлено, що до податкової накладної №8, виписаної ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» 13.01.2021 на загальну суму 2714000 грн, у т.ч. ПДВ 452333,33 грн, із номенклатурою «соєва олія», яка була включена до складу податкового кредиту за квітень 2021 року, виписаний розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №1 від 11.02.2021 (зареєстрований 13.05.2021). В даному розрахунку зазначається причина коригування «код 102», що свідчить про зміну кількості товару, із 92 т на 46,44 т, та відповідно зміни суми ПДВ із 452333,33 грн на 228330,00 грн.

Згідно наданих до перевірки видаткових накладних №8 від 14.01.2021, №22 від 23.01.2021 відвантаження товару відбулося у кількості 46,44 т (дата виробництва жовтень, грудень 2020 року відповідно до сертифікатів якості наданих ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП»). Відповідно ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» зобов`язаний був зменшити суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду.

В ході перевірки ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» надано ТТН на транспортування продукції від ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП», згідно яких «пунктом навантаження» зазначається адреса: Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с.Улянівка, вул.Середня, 26. Хоча згідно повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність ТзОВ «ДК-ОІЛ ГРУПП», поданого 30.03.2021, переробний цех та офіс товариства знаходяться за адресою Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с.Улянівка, вул.Підгірна, 70/В.

ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» не зазначено в повідомленні про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, наявність складських приміщень, де зберігається сировина для виробництва олії соєвої та готова продукція, або такі складські приміщення відсутні у ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП».

Разом з тим, ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» зареєстровано податкові накладні з реалізації в адресу ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» товару з номенклатурою соєва олія із зазначенням коду УКТЗЕД . При цьому, ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» відвантажено олію соєву наливом з визначеним товарним кодом УКТ ЗЕД згідно митних декларацій №UA205050/2021/005300 від 15.01.2021 та №UA205050/2021/006454 від 23.01.2021. Тобто, вищезазначене унеможливлює ідентифікувати товар (олія соєва), придбаний від ТзОВ «ДК-ОІЛ ГРУПП» згідно податкових та видаткових накладних як такий, що реалізований на експорт.

Відтак, податкова накладна, що містить помилки у коді товару згідно з УКТ ЗЕД (у тому числі, якщо помилка наявна хоч в одній цифрі коду товару згідно з УКТ ЗЕД та незалежно від того, яку кількість цифр такого коду зазначено платником ПДВ у відповідному рядку податкової накладної: 4 чи 7), не дає змоги у повній мірі ідентифікувати здійснену операцію, а, отже, не може бути підставою для віднесення сум ПДВ, зазначених у ній, до складу податкового кредиту.

Також перевіркою дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» із ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» встановлено, що ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» перебуває на обліку в ГУ ДПС у Київській області, основний вид діяльності: 10,41 виробництво олії та тваринних жирів, кількість працюючих в межах 12 осіб. При цьому, ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» як виробник/продавець товару за даними реєстрів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів не значиться (зокрема, в Реєстрі операторів ринку та потужностей харчових продуктів Держпродспоживслужби не зареєстровано).

За даними аналізу податкової інформації (ІС «Податковий блок» її підсистеми, ЄРПН) по ТзОВ «ДК-ОІЛ ГРУПП» встановлено, що постачальниками товарів для ТзОВ «ДК-ОІЛ ГРУПП» є підприємства з ознаками ризиковості. Вказана обставина, на думку представника ГУ ДПС у Волинській області, свідчить про те, що діяльність ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» спрямована виключно на надання податкових вигод третім особам, в т.ч. ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ», шляхом формування податкового кредиту та витрат що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування за рахунок нереальних господарських операцій.

З урахуванням вищенаведеного представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив (а.с.119-121) представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та додатково зазначив, що в межах договору №05012021 від 05.01.2021 відповідно до предмету договору мало відбутися постачання товару на суму 2714000,00 грн. Оплата за товар була здійснена на суму 2714000,00 грн 13.01.2021, що підтверджується платіжним дорученням №1121 від 13.01.2021. По факту першої події ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» розпочало реєстрацію податкової накладної №8 від 13.01.2021 на суму 2714000,00 грн. Однак податкова накладна була заблокована. Із цієї причини відбулася поставка товару лише частково на суму 1369980 грн, в т.ч. ПДВ 228330,00 грн, від решти товару ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» тимчасово відмовилося, оскільки неможливість формування податкового кредиту є істотною умовою, яка впливає на доцільність придбання товару. Кошти у розмірі 1344020,00 грн було повернуто ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУП» на рахунок ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» 11.02.2021, що підтверджується платіжним дорученням №79 від 11.02.2021 року та актом звірки від 15.03.2021. 19.04.2021 прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної №8 від 13.01.2021 на суму 2714000,00 грн в т.ч. ПДВ грн та відповідно здійснено реєстрацію податкової накладної, що засвідчується квитанцією від 19.04.2021 року

13.05.2021 уже після розблокування податкової накладної було зареєстровано розрахунок коригування до даної податкової накладної. При цьому, як того вимагає податкове законодавство, розрахунок коригування датований 11.02.2021. Розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №1 до податкової накладної від 13.01.2021 №8, в якому відкоригувало об`єм поставленого товару з 92 тонн (зазначено зі знаком «-») на 46,44 т (реальний обсяг поставленого товару), та відповідно скоригувало стовпчик 13 на суму 1141650 грн та стовпчик 14 на суму 228330 грн. Тому, вважає, що у декларації за квітень 2021 року дані вказано вірно. Так як коригування показника ПДВ відбулося у травні 2021 року, то вже у декларації за травень 2021 року від`ємне значення ПДВ відображено із врахуванням вище зазначеного коригування (рядок 14 Податкової декларації колонка Б вказано з «-» 224003).

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в період з 18.06.2021 по 30.06.2021 ГУ ДПС у Волинській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2021 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами проведеної перевірки позивача складено акт від 07.07.2021 №5443/07-03/42445219 (а.с.24-40), яким встановлено, зокрема, порушення п.44.1 ст.44, п.186.1 ст.186, п.198.1, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, внаслідок завищення рядка 10.1 Декларації на суму ПДВ 452333 грн та відповідно встановлено завищення показників рядків 19 та 21 Декларації за квітень 2021 року на цю ж суму, а також встановлено порушення пп. 1 п. 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016 №21, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, у зв`язку із невірним відображенням у рядку 10.4 Декларації за квітень 2021 року обсягів придбання без ПДВ.

На підставі акта перевірки від 07.07.2021 №5443/07-03/42445219 ГУ ДПС у Волинській області прийняте податкове повідомлення-рішення від 10.08.2021 №, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 452333 (а.с.14-21).

Надаючи правову оцінку спірному рішенню, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (абзац 1 пункту 44.2 статті 44 ПК України).

Водночас, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996-XIV) визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за умови наявності усіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені нормами чинного законодавства.

Відтак, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Статтею 1 Закону №996-XIV встановлено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Частиною 1 статті 9 Закону №996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 (далі - Положення № 88) визначено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Порядком складання декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого наказом ДПА України від 29.03.2003 №143, передбачено, що дані, наведені в декларації, повинні підтверджуватись первинними документами обліку та відповідати податковому обліку (звітності).

Статтею 9 Закону №996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені підчас здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Згідно з пунктом 2.1 Положення №88 під первинними документами розуміють документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійснені господарської операції. Крім того, підпис на документі може бути скріплений печаткою (п. 2.5 Положення №88).

Як слідує з матеріалів справи, між TзOB «ДЛК КОМПАНІ» (покупцем) та ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» (продавцем) укладено договір №05012021 від 05.01.2021, згідно з яким продавець продав, а покупець купив соєву олію нерафіновану, митний код товару 1507 за умовами FCA, Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с.Ульянівка, вул. Середня, 26 у кількості 92 т на суму 2714000,00 грн (а.с.42-43).

На підставі рахунку на оплату від 12.01.2021 №8 (а.с.44) позивач провів оплату за товар на суму 2714000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1121 від 13.01.2021 (а.с.79).

Відповідно до видаткової накладної від 14.01.2021 №8 ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» відвантажено позивачу соєву олію в кількості 23,44 т на суму 691480,00 грн, в т.ч. ПДВ 115246,67 грн (а.с.45) та здійснено її транспортування з пункту навантаження: Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с.Улянівка, вул.Середня, 26 до пункту розвантаження: Волинська обл., м.Ковель, вул.Володимирська, 150, що підтверджується товарно-транспортною накладною №Р008 від 14.01.2021 (а.с.46).

Крім того, відповідно до видаткової накладної від 23.01.2021 №22 ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» відвантажено позивачу соєву олію в кількості 23 т на суму 678500,00 грн, в т.ч. ПДВ 113083,33 грн (а.с.60) та здійснено її транспортування з пункту навантаження: Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с.Улянівка, вул.Середня, 26 до пункту розвантаження: Волинська обл., м.Ковель, вул.Володимирська, 150, що підтверджується товарно-транспортною накладною №Р022 від 23.01.2021 (а.с.61).

До кожної партії поставленої олії соєвої ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» були видані сертифікати якості від 14.01.2021 та від 23.01.2021 (а.с.49, 66), отримання товарно-матеріальних цінностей від постачальника було доручено логісту TзOB «ДЛК КОМПАНІ» Долінку С.М., що підтверджується відповідними довіреностями №140121 від 14.01.2021 та №230121 від 23.01.2021 (а.с.47, 63).

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що позивач в подальшому здійснив реалізацію олії соєвої на експорт, про що свідчать зовнішньо-економічний договір №138 від 11.01.2021, укладений із компанією «Полі Макс» (Польща), та вантажно-митні декларації (а.с.51-59, 69-70).

Таким чином, подані позивачем документи відповідають вимогам, встановленим Законом №996-XIV до первинних документів, не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності та підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентом ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП».

При цьому судом встановлено, що відповідно до предмету договору №05012021 від 05.01.2021 мало відбутися постачання товару в кількості 92 т на суму 2714000,00 грн та позивачем 13.01.2021 проведено повну оплату за товар.

По факту проведення оплати за товар, тобто по факту першої події, ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» складено та подано на реєстрацію в ЄРПН податкову накладну від 13.01.2021 №8 на суму постачання соєвої олії в розмірі 2714000,00 грн, в т.ч. ПДВ 452333,334 грн, реєстрацію якої було зупинено (а.с.73-74).

Як зазначає позивач, з огляду на блокування реєстрації податкової накладної поставка товару відбулася лише частково на суму 1369980,00 грн, в т.ч ПДВ 228330,00 грн, від решти товару ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» тимчасово відмовилося.

Як слідує з платіжного доручення №79 від 11.02.2021 та акту звірки від 15.03.2021, кошти у розмірі 1344020,00 грн були повернуті ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУП» на рахунок ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» (а.с.80-81).

19.04.2021 ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення №2579147/41519918 про реєстрацію податкової накладної від 13.01.2021 №8, складеної ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» на суму поставки 2714000,00 грн, в т.ч. ПДВ 452333,33 грн (а.с.76-78).

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Аналізуючи вищевказані норми, суд зазначає, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Відтак, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Отже, наявність зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної є підставою для формування платником податку податкового кредиту.

Таким чином, оскільки податкова накладна була зареєстрована в ЄРПН 19.04.2021, тому позивачем правомірно віднесено суму ПДВ 452333,33 грн до податкового кредиту в декларації за квітень 2021 року.

Доводи відповідача про те, що позивач повинен був зменшити суму податкового кредиту в декларації за квітень 2021 року з огляду на поставку товару в меншому обсязі, суд відхиляє, оскільки коригування обсягів постачання ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ» здійснило в травні 2021 року шляхом подання відповідного розрахунку та вказане коригування знайшло своє відображення в показниках декларації з ПДВ за травень 2021 року (а.с.75, 130-135).

Щодо доводів контролюючого органу про те, що зазначення у податковій накладній при придбані товарно-матеріальних цінностей та митних деклараціях при їх реалізації на експорт коду УКТ ЗЕД та унеможливлює ідентифікувати товар (олія соєва), то суд враховує, що коди УКТ ЗЕД та , як і ДСТУ 4534:2006 стосуються товару - олія соєва, а особливості та цілі застосування товару - олія соєва (для виготовлення жирів, майонезу, кормів для тварин тощо) не мають жодного значення для ідентифікації товару.

При цьому, наявність деяких помилок чи неточностей у оформленні первинних документів, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а.

Також суд зауважує, що відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладеним ним договорам.

Таким чином, суд відхиляє твердження відповідача про те, що ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУП» не зазначено в повідомленні про об`єкти оподаткування або об`єкти, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться господарська діяльність, наявність складських приміщень за адресою відвантаження товару, зазначеної у видаткових накладних.

Доводячи нереальність господарських правовідносин позивача з ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУП», контролюючий орган, серед іншого, вказує, що постачальниками товарів для ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУП» є підприємства з ознаками ризиковості, які фігурують в межах розслідування кримінального провадження №0000068.

Однак, суд зауважує, що порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Такий висновок відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема в постановах від 20 березня 2020 року по справі №813/5407/15, від 10 квітня 2020 року по справі №440/1082/19, від 30 червня 2020 року по справі №440/426/19, від 10 липня 2020 року по справі №815/146/13-а.

Окрім того, під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 826/6280/13-а, від 27 березня 2018 року № 816/809/17.

Факт порушення кримінальної справи не є беззаперечним доказом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій. Відтак, наявність кримінального провадження, що перебуває у правоохоронних органів, які здійснюють його розслідування, саме по собі не може мати юридично-правове значення.

Крім того, сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача та його контрагентів не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №809/1139/17.

З огляду на зазначене, беручи до уваги наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 10.08.2021 № прийняте відповідачем необґрунтовано, а тому його слід скасувати як протиправне.

Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268; рішення у справі «Баришевський проти України», заява № 71660/11, пункт 95; рішення у справі «Двойних проти України», заява №72277/01, пункт 80; рішення у справі «Меріт проти України», заява №66561/01, пункті 88). Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому надані послуги повинні бути обґрунтованими, а доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, що складаються із витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу адвоката.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи додано договір про надання професійної правничої допомоги від 14.04.2021, укладений між адвокатом Чабаном Р.Л. та ТзОВ «ДЛК КОМПАНІ», додаток 4 від 21.07.2021 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 14.04.2021, платіжне доручення №1271 від 21.07.2021 на суму 15000,00 грн, довіреність від 21.07.2021 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ВЛ №961 та акт приймання-передачі професійної правничої допомоги від 16.11.2021, відповідно до якого вартість наданої професійної правничої допомоги становить 30000,00 грн (а.с.96-102, 147-148).

Зокрема, як вбачається із акту приймання-передачі професійної правничої допомоги від 16.11.2021 адвокат надав професійну правничу (правову) допомогу у спорі з ГУ ДПС у Волинській області про оскарження акта перевірки від 07.07.2021 №5443/07-03/42445219 та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.08.2021 №, прийнятого за результатами перевірки на основі вказаного акту, яка включала: виїзд за місцем знаходження клієнта. Консультація щодо порядку оскарження ППР. Окреслення необхідних документів на підтвердження реальності господарських операцій з ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» при судовому оскаржені ППР; попередній аналіз перспективності заявлення позову до Волинського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.08.2021 №; аналіз контрагента ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» на реальність ведення господарської діяльності - виробництво соєвої олії; аналіз судових рішень та ухвал, в яких згадується ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» (касаційні, господарські та кримінальні провадження); аналіз судової практики щодо оскарження ППР в подібних спорах (по ПДВ в частині поставок соєвої олії та палива); перевірка документів бухгалтерського та господарського обліку на підтвердження господарських операцій з ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП»; узагальнююча консультація, узгодження правової позиції та переліку документів перед підготовкою позовної заяви до суду з клієнтом; підготовка позовної заяви до суду, узгодження позовної заяви з клієнтом, коригування та уточнення змісту позовної заяви; виготовлення примірників позовної заяви з додатками для суду та відповідача; подача позовної заяви до Волинського окружного суду; відстежування руху позовної заяви на сайті Волинського окружного суду; аналіз відзиву відповідача та підготовка і подача відповіді на відзив, а клієнт прийняв згадану професійну правничу (правову) допомогу.

Представник відповідача не погодився із заявленою до стягнення сумою, вважає її завищеною та необґрунтованою.

За загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

При визначенні суми відшкодування суд, з урахуванням вимог заперечення на клопотання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, суд зауважує, що аналіз судової практики щодо оскарження ППР в подібних спорах, перевірка документів бухгалтерського та господарського обліку на підтвердження господарських операцій з ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП», підготовка позовної заяви до суду, узгодження позовної заяви з клієнтом, коригування та уточнення змісту позовної заяви є єдиним комплексом дій, що охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

Окрім того, послуга з аналізу контрагента ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» на реальність ведення господарської діяльності - виробництво соєвої олії фактично включає у себе послугу з аналізу судових рішень та ухвал, в яких згадується ТзОВ «ДК ОІЛ ГРУПП» (касаційні, господарські та кримінальні провадження), а послуга із узгодження правової позиції та переліку документів перед підготовкою позовної заяви до суду з клієнтом по суті дублює послугу з узгодження позовної заяви з клієнтом, коригування та уточнення змісту позовної заяви.

Крім того, слід зазначити, що акт приймання-передачі професійної правничої допомоги від 16.11.2021 не містить кількості затраченого адвокатом часу на виконання кожної з перелічених послуг та її вартості, а лише вказує на загальну вартість наданої правничої допомоги в сумі 30000,00 грн, отже не є обґрунтованим.

Верховний Суд в постановах від 22 грудня 2020 року по справі №520/8489/19, від 07 травня 2020 року по справі №320/3271/19, від 10 березня 2020 року по справі №520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Враховуючи незначну складність справи та беручи до уваги час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, а також заперечення відповідача, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу в даній справі до 8000,00 грн, відтак решту витрат на вказану допомогу повинен понести позивач.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в загальному розмірі 14784,99 грн, з них: судовий збір в сумі 6784,99 грн, сплачений відповідно до платіжного доручення №1331 від 26.08.2021 (а.с.13), витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 10 серпня 2021 року №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЛК КОМПАНІ» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати в сумі 14784,99 грн (чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят чотири грн 99 коп).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЛК КОМПАНІ» (45002, Волинська обл., м.Ковель, вул.Петра Могили, 1, );

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська обл., м.Луцьк, Київський майдан, 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій