Справа № 464/8354/21
Суддя: Тімченко О. В.
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/8354/21
пр.№ 2-а/464/6/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.03.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/8354/21

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач інспектор роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області лейтенант поліції Городник Катерина Романівна

відповідач Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції

відповідач Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП

вимоги: оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення та відшкодування моральної шкоди

Обставини справи

Позивач засобами поштового зв`язку звернувся до Сихівського районного суду м.Львова в порядку адміністративного судочинства із даним позовом, в якому просить: визнати незаконними дії інспектора поліції роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП лейтенанта поліції Городник Катерини Романівни серії ЕАН № 3957942 від 23 березня 2021 року про застосування до нього адміністративного стягнення штрафу у розмірі 425 грн; скасувати постанову інспектора поліції роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області ДПП лейтенанта поліції Городник Катерини Романівни серії ЕАН № 3957942 від 23 березня 2021 року про застосування до нього адміністративного стягнення штрафу у розмірі 425 грн; зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень відшкодувати моральну шкоду у сумі 20 000 грн за накладення на нього незаконного адміністративного стягнення.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 17 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 03 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Заперечень проти такого порядку розгляду справи не поступило.

Даною ухвалою залучено співвідповідачем Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП.

Одночасно клопотання про витребування матеріалів, яке не відповідало вимогам ст.ст.80, 167 КАС України, повернуто позивачеві без розгляду.

Строк звернення до адміністративного суду не є пропущеним.

Отримавши, з дотриманням вимог ст.268 КАС України, ухвалу про відкриття провадження у справі з додатками, відповідачі як суб`єкти владних повноважень до даного часу знехтували процесуальними правами та відзиву не подали, жодних клопотань не заявлено.

На підставі п.10 ч.1 ст.4 та ч.9 ст.205 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження без фіксування судового процесу технічними засобами згідно з вимогами ч.4 ст.229 КАС України.

Мотиви та висновки суду

У ч.1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Поліцейським Управлінням патрульної поліції у Львівській області ДПП лейтенантом поліції Городник К.Р. 23 березня 2021 року винесено постанову серії ЕАН № 3957942, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУАП.

Даною постановою встановлено, що позивач 23 березня 2021 року о 06.09 год на 504 км автодороги М06 Київ-Чоп керував автомобілем RENAULT TRAFIC LTM22081, що перебуває у міжнародному русі без розпізнавального знаку держави, в якій зареєстровано, не мав при собі (не пред`явив) діючого полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності ВНТЗ.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Згідно із вимогами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У ст.ст.72-76 КАС України визначено поняття доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Незважаючи на зазначене, суб`єктом владних повноважень - поліцією не було подано в порядку, визначеному ст.ст.162, 269 КАС України, жодних доказів порушення позивачем правил дорожнього руху.

За ч.5 ст.242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду .

Позиція щодо застосування норм права при розгляді справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а. У даній постанові встановлено, що, оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п.3 ч.2 ст.2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху. Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо). Наявність лише постанови про притягнення до відповідальності не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

З урахуванням викладеного при розгляді даної справи суб`єктом владних повноважень, на якого покладено процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, не підтверджено факту вчинення позивачем правопорушення за ч.1 ст.126 КУАП з урахуванням, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь особи (ст.62 Конституції України), не встановлено.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення (постанова) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийняте без повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Вимоги позову в частині визнання незаконними дій інспектора поліції не підлягають до задоволення з огляду на положення ч.3 ст.286 КАС України, якими передбачено конкретний перелік рішень, які може прийняти суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Належним відповідачем у справі, предметом якої є оспорювання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, повинен бути відповідний орган Національної поліції - Департамент патрульної поліції, як юридична особа, в особі Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, який і залучений судом згідно з ухвалою про відкриття провадження на підставі положень п.5 ч.1 ст.213, ч.2 ст.222 КУАП, п.7 ч.1 ст.4, ст.43, ч.4 ст.46, ст.48 КАС України.

Також суд враховує, що в силу положень п.5 ч.1 ст.213 КУАП органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, відповідно до статті 222 цього Кодексу, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 126 цього ж Кодексу.

За ч.2 ст.222 КУАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З наведених вище норм слідує, що суб`єктом владних повноважень, який розглядає справу про адміністративне правопорушення і виносить постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, є відповідний орган в особі конкретної посадової особи.

Отже, інспектор поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а не від свого імені.

Тому у вимогах до інспектора поліції Городник К.Р. та Управління патрульної поліції у Львівській області, які не наділені адміністративною процесуальною дієздатністю та не є належними відповідачами, слід відмовити.

У приписах ч.5 ст.21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

За накладення незаконного стягнення позивач стверджує про отримання моральних страждань, які оцінює у 20 000 грн, про що заявлено відповідну вимогу.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.56 Конституції України визначено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (ч.3 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Окрім того, порядок відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади врегульовано спеціальною нормою, що міститься у ст.1174 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи даний позов, суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду висловлений у постанові від Великої Палати від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, згідно з яким ст.ст.1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Незгода позивача із прийнятою інспектором патрульної постановою згідно із положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення, яку ним було оскаржене в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження процесуальних рішень інспектора патрульної поліції та не є безумовним та безспірним доказом неправомірності процесуальних рішень, які потягла заподіяння позивачу моральної шкоди.

Сам факт скасування постанови інспектора поліції та закриття справ про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, ураховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду. Наведеними рішеннями суду не установлено усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.4 ст.10 ЦПК України).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02) встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Таким чином, оскільки у цій справі відсутні всі три умови для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, зокрема відшкодування моральної шкоди, тому вимоги позивача є необґрунтованими. Позивачем не наведено та переконливо не доведено завдання йому моральної шкоди, що є його процесуальним обов`язком.

Установлені обставини справи свідчать про необхідність часткового задоволення позову. Відомості, які б спростували даний висновок суду, відсутні.

Розподіл судових витрат

Відповідно до вимог ст.139 КАС України витрати по сплаті судового збору слід компенсувати за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положень Закону України «Про судовий збір». Вимоги позивача, зазначені у позові, про повернення витрат, пов`язаних з оплатою допомоги адвокату за надання правової допомоги, витрати, пов`язані із прибуттям до суду і втратою часу, жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені.

Керуючись ст.ст.241-246, 286 КАС України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити частково.

Постанову серії ЕАН № 3957942 від 23 березня 2021 року скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУАП закрити.

Відмовити у задоволенні вимог до інспектора поліції Городник К.Р. та Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, про визнання дій інспектора поліції незаконними і стягнення моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено згідно з ч.4 ст.286 КАС України протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.272 КАС України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

відповідач інспектор роти № 4 батальйону № 3 УПП у Львівській області лейтенант поліції Городник Катерина Романівна, м.Львів, вул.Перфецького, 19

відповідач Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, м.Львів, вул.Перфецького, 19

відповідач Департамент патрульної поліції, код за , м.Київ, вул.Федора Ернста, в особі Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, м.Львів, вул.Перфецького, 19

Повне судове рішення складено та підписано 29 березня 2022 року, що є датою його ухвалення в порядку письмового провадження - ч.5 ст.250 КАС України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО