Справа № 560/4274/22
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4274/22
УХВАЛА

28 березня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Польового О.Л. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області , Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області, Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо недотримання строку розрахунку при звільненні, який передбачений частиною 1 статті 116 КЗпП України, стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 108676,38 грн.

Ухвалою від 17.03.2022 Хмельницький окружний адміністративний суд залишив без руху позовну заяву ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском місячного строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали від 17.03.2022 позивач подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначив, що про порушення свої прав дізнався з листа Управління Державної служби України з питань праці в Хмельницькій області від 22.07.2021 №4427/21. В подальшому 04.08.2021 працевлаштувався у ПП "Транс Логістик" водієм автотранспортних засобів. Позивач зазначив, що не є фахівцем в галузі права та через щільний графік роботи не мав можливості звернутись до місцевого центру безоплатної правової допомоги протягом 2021 року. У січні 2022 року звернувся до такого центру, в подальшому через ведення воєнного стану подав до суду позовну заяву 10.03.2022.

Вирішуючи вказану заяву, суд враховує таке.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічною службою є, зокрема, військова служба.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Верховний Суд в постанові від 11.02.2021 у справі №240/532/20 дійшов правового висновку, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, тому відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України.

У цій постанові Верховний Суд відступив від висновку щодо застосування частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30.01.2019 (справа №806/2164/16), від 11.02.2020 (справа №420/2934/19), від 13.03.2019 (справа №813/1001/17), одночасно погодився з висновком щодо застосування частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 (справа №815/2681/17) і від 22.01.2020 (справа №620/1982/19).

Відповідно до виписки по картковому рахунку з позивачем проведений остаточний розрахунок при звільненні 25.06.2021.

При цьому, позивач звернувся до суду 10.03.2022, тобто із пропуском місячного строку звернення до адміністративного суду, визначеного частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд враховує, що дотримання строків звернення до суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними. Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого ці правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, зокрема, і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Суд враховує, що від отримання позивачем листа від 22.07.2021 №4427/21 до оголошення воєнного стану 10.03.2022 минуло більше місяця, що також перевищує строк для звернення до адміністративного суду.

Ті обставини, що позивач працевлаштувався у ПП "Транс Логістик" та був позбавлений можливості отримати кваліфіковану правничу допомогу, не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Наведені позивачем доводи щодо відсутності у нього юридичної освіти та знань у сфері права, на переконання суду, не є достатньою підставою для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, оскільки позивач не надав належним доказів неможливості несвоєчасного звернення за безоплатною правовою допомогою крім повідомлення про факт працевлаштування у ПП "Транс Логістик".

Поновлення строку звернення до суду може здійснюватися з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або хибна помилка про не пропуск строку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними, тому суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків позову.

Керуючись статтями 121, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Продовжити позивачу строк залишення позовної заяви без руху на 10 днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий суддя О.Л. Польовий