Справа № 140/16613/21
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2022-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/16613/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради (далі - Виконавчий комітет Нововолинської міськради, відповідач), третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (далі - третя особа, ОСОБА_2 ) , про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Благодатної селищної ради міста Нововолинська Волинської області від 05 травня 2020 року №1 "Про переведення житлових приміщень у нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Благодатної селищної ради міста Нововолинська Волинської області від 05 травня 2020 року №1 "Про переведення житлових приміщень у нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери" дозволено третій особі ОСОБА_2 , як виняток, перевести житлові приміщення квартири АДРЕСА_1 , що належать їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.02.2020, посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Бобак Ж.С. і зареєстрованого в реєстрі за №170, шляхом розробки проекту та проведення реконструкції вказаних вбудованих приміщень під продуктовий магазин. Позивач звертає увагу на те, що у наведеному рішенні зазначено про наявність згоди сусідів про переведення квартири №11 під продуктовий магазин, однак ОСОБА_1 , як власник квартири №10 , яка є прилеглою до квартири №11 , не надавав письмової згоди на її переведення під продуктовий магазин, так як розташування продуктового магазину за стіною в спальні його квартири заважатиме відпочивати йому і членам його сім`ї у зв`язку із наявністю шуму від діяльності магазину. У зв`язку з цим 01.10.2021 звернувся до Нововолинського міського голови із заявою про скасування цього рішення. Однак листом від 28.10.2021 №02-40/3253 Виконавчий комітет Нововолинської міської ради відмовив у його скасуванні і рекомендував звернутись до суду з позовом про визнання зазначеного рішення незаконним.

Крім того, позивач отримав лист відділу Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 24.11.2021 №14-11/76, яким повідомив його про наступне: відділом була проведена перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил по АДРЕСА_4 . За результатами перевірки було складено відповідний акт від 16.11.2021 №44; в ході перевірки встановлено, що забудовником порушено вимоги статей 26, 31, 34, 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №446, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1, 5 ст. 96 КУпАП; на забудовника складено припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт та припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 16.11.2021, протокол про адміністративне правопорушення від 08.10.2021 та винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення від 22.11.2021.

З огляду на вищезазначені обставини просить визнати протиправним та скасувати оскаржуване рішення.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2022 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзив на позов та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав.

Представник третьої особи подала до суду письмові пояснення, де просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що ОСОБА_2 не могла встановити особу власника квартири №10 , так як там ніхто не проживав, зі слів сусідів власник даної квартири знаходиться в Республіці Чехія та у квартирі не проживає. У зв`язку з цим ОСОБА_2 зібрала згоду усіх інших власників суміжних квартир. Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що він є власником квартири АДРЕСА_5 . Квартира №11 переобладнана під продуктовий магазин без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок, а тому даний магазин не підлягає узаконенню та додатковому введенню в експлуатацію.

23 жовтня 2020 року було зареєстровано право власності на продуктовий магазин, номер запису про право власності 35728174.

Вважає, що реконструкція квартири під продуктовий магазин була проведена таким способом, що ремонтні роботи не потребують отримання містобудівних умов та обмежень, а також не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт на об`єкт будівництва, розроблення проекту та в подальшому прийняття в експлуатацію.

Реконструкція квартири під продуктовий магазин не буде жодним чином порушувати права інших співвласників і позивач лише припускає можливі порушення.

Самі лише припущення позивача про можливі порушення його прав не можуть бути підставою для скасування рішення Благодатної селищної ради.

Щодо відповіді від 24 листопада 2021 року, яка була надана на заяву позивача Відділом державного архітектурно-будівельного контролю, повідомляє, що постановою №35 від 22 листопада 2021 року, винесену начальником відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Нововолинської міської ради Гальчиком С.М., ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачені ч. 1, ч. 5 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

Дана постанова законної сили не набрала, так як була оскаржена в судовому порядку. Крім того, ОСОБА_2 оскаржила в судовому порядку постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Нововолинської міської ради від 25 листопада 2021 року, якою її було визнано винною у порушенні правил благоустрою, а саме влаштування дверного отвору замість вікна.

Вважає, що не підлягає до застосуванню правова позиція, яка викладена у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №165/403-16-а, так як у даній справі встановлені інші фактичні обставини (зокрема, було встановлено незалежними органами, що реконструкція дійсно порушує права мешканців будинку), а також, на даний час змінилася редакція законодавства, яке діяло на день звернення до суду в 2016 році.

У відповіді на пояснення третьої особи позивач просить позов задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позові.

Вважає сумніви третьої особи щодо поширення дії Порядку переведення житлових приміщень у нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери і нежитлових приміщень у житлові в місті Нововолинську, затвердженого рішенням Нововолинської міської ради від 12.10.2017 №19/12 на територію селища Благодатне міста Нововолинська безпідставними, адже територія селища входить до складу міста Нововолинськ. Покликання третьої особи на неможливість встановити власника квартири АДРЕСА_5 , у зв`язку з нібито його відсутністю на території України вважає безпідставним, адже звертаючись до виконавчого комітету Благодатної селищної ради міста Нововолинська Волинської області із заявою про згоду мешканців будинку АДРЕСА_4 на реконструкцію квартири №11 , така обставина не була зазначена в заяві як причина відсутності згоди власника квартири №10 . Згоду на переведення квартири №11 під продуктовий магазин не давав і не мав наміру давати, адже розміщення продуктового магазину в сусідній квартирі порушує його житлові права (в магазині цілодобово працюватимуть холодильні установки, які є джерелом шуму і вібрації; також робота продуктового магазину пов`язана із значною кількістю відвідувачів, що створюватиме додаткові незручності в години роботи магазину; шум у разі спрацювання охоронної сигналізації; так як вхід до магазину облаштовується біля вікон його квартири, біля входу будуть розміщені сміттєві урни, буде здійснюватися перевантаження товару з вантажних транспортних засобів, а проведена реконструкція, як вбачається з наданого висновку про технічний стан, не відповідає вимогам Державних будівельних норм).

Так як внаслідок проведених третьою особою робіт змінилось функціональне призначення приміщень квартири на приміщення продуктового магазину, тому у цьому разі необхідно отримати дозвільну документацію на проведення реконструкції та введення в експлуатацію здійсненої реконструкції, адже закінчений об`єкт реконструкції (продуктовий магазин) повинен відповідати низці будівельних і санітарних норм для виключення можливого порушення прав і законних інтересів співвласників суміжних квартир, а також працівників і відвідувачів магазину.

З огляду на вищезазначене вважаю, що пояснення третьої особи не вказують на правомірність оскаржуваного рішення.

У додаткових поясненнях третьої особи щодо позову представник ОСОБА_2 вважає, оскільки позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин щодо надання дозволу на переведення квартири у нежитлове приміщення, тому спірне рішення не породжує для позивача права на захист, тобто права на звернення з цим адміністративним позовом. Позовні вимоги про визнання протиправним спірного рішення Благодатної селищної ради, як акту індивідуальної дії, який вичерпав свою дію шляхом його реального виконання, оскільки була здійснена реконструкція квартири у магазин, не може бути належним способом захисту, оскільки цей акт не впливає на законність правовстановлюючих документів стосовно права власності чи користування квартирою, а відтак не може бути скасованим, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

Інших заяв по суті спору до суду не подано.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.04.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи про витребування доказів в даній адміністративній справі.

Дослідивши матеріали справи, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується копіє договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2006, посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за №1-3432 державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Матвіюк Р.Ф., та витягом з Державного реєстру правочинів від 29.08.2006.

28.02.2020 третя особа ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Бобак Ж.С. в реєстрі за номером 170, придбала квартиру АДРЕСА_1 , про свідчить інформаційна довідка №292321546 від 23.12.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до цієї довідки у приватній власності ОСОБА_2 перебуває об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 107, а саме продуктовий магазин загальною площею 46,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Розглянувши заяву ОСОБА_2 , керуючись Земельним Кодексом України, ст. 8 Житлового кодексу Української РСР, ст. 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 5, 14 Закону України "Про основи містобудування", Законами України "Про регулювання містобудівної діяльності", "Про приватизацію державного житлового фонду", "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України від 25.08.2005 за № 927/11207,1 зважаючи на згоду сусідів, виконавчий комітет Благодатної селищної ради міста Нововолинська Волинської області 05 травня 2020 року прийняв рішення №1 "Про переведення житлових приміщень у нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери", яким дозволив ОСОБА_2 , як виняток, перевести житлові приміщення квартири АДРЕСА_1 , що належить їй на праві приватної власності згідно з договором купівлі - продажу квартири від 28.02.2020, посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Бобак Ж.С. і зареєстрованого в реєстрі за № 170, шляхом розробки проекту та проведення реконструкції вказаних вбудованих приміщень під продуктовий магазин.

01.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до Нововолинського міського голови із заявою про скасування рішення виконавчого комітету Благодатної селищної ради міста Нововолинська Волинської області від 05.05.2020 №1, як такого, що прийняте з порушенням чинного законодавства, прав та законних інтересів власників прилеглих квартир, перевищення повноважень .

Листом від 28.10.2021 №02-40/3253 Виконавчий комітет Нововолинської міської ради, розглянувши дану заяву ОСОБА_1 , відмовив позивачу у скасуванні спірного рішення і рекомендував звернутись до суду з позовом про визнання зазначеного рішення незаконним.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частинами першою та сьомою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з положеннями статті 317 Цивільного кодексу України (тут і далі також - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини п`ятої статті 319 Цивільного кодексу України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Житло є специфічним об`єктом права власності, тому свобода використання житла його власниками обмежується нормами, спрямованими на схоронність жилих приміщень та не порушення прав інших осіб, зокрема, інших мешканців жилого будинку. При цьому, право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності в порядку та з обмеженнями, встановленими законом, прямо закріплене статтею 320 ЦК України.

Частиною першою статті 8 Житлового кодексу УРСР (тут і далі також - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 151 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Відповідно до статті 152 Житлового кодексу УРСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Положеннями підпункту 1 пункту "а" частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (тут і далі також - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає змогу дійти висновку, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління лише житловим фондом, який віднесений до комунальної власності; в усіх інших випадках вони надають відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад вправі вирішувати питання переведення житлових приміщень (квартир), що належать на праві власності юридичним або фізичним особам, у нежитлові за умови, що проведені зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №210/8381/13-а.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про архітектурну діяльність" від 20.05.1999 №687-XIV під час організації та виконання будівельних робіт не повинні бути порушені права та інтереси суміжних землекористувачів, а також власників будинків і споруд.

Статтею 5 Закону України "Про основи містобудування" передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів об`єктів нерухомості, що оточують місце будівництва.

На підставі аналізу наведених правових норм Верховний Суд у постановах від 06.02.2018 у справі №2а-4383/10/1412 та від 23.10.2018 у справі №728/2655/15-а сформував позицію, що для проведення перебудови та переобладнання житлових приміщень в нежитлові власники таких приміщень зобов`язані в обов`язковому порядку отримати згоду власників суміжних приміщень.

З матеріалів справи слідує, що третя особа ОСОБА_2 не отримала письмової згоди ОСОБА_1 , як власника суміжного приміщення, на переобладнання житлової квартири №11 під продуктовий магазин.

ОСОБА_2 посилається на неможливість отримання такої згоди у зв`язку з відсутністю позивача за місцем проживання. Водночас, позивач вказує, що не давав і не мав наміру давати такої, адже розміщення продуктового магазину в сусідній квартирі порушує його житлові права (в магазині цілодобово працюватимуть холодильні установки, які є джерелом шуму і вібрації; також робота продуктового магазину пов`язана із значною кількістю відвідувачів, що створюватиме додаткові незручності в години роботи магазину; шум у разі спрацювання охоронної сигналізації; так як вхід до магазину облаштовується біля вікон його квартири, біля входу будуть розміщені сміттєві урни, буде здійснюватися перевантаження товару з вантажних транспортних засобів, а проведена реконструкція, як вбачається з наданого висновку про технічний стан, не відповідає вимогам Державних будівельних норм).

Чинним законодавством не врегульовано питання щодо неможливості отримання письмової відповіді про згоду чи відмову у наданні такої згоди від власників прилеглих квартир житлового будинку для переведення житлових приміщень у нежитлові.

Разом з тим, орган місцевого самоврядування зобов`язаний вжити заходів щодо самостійної перевірки дотримання прав та інтересів власників суміжних квартир. З цього приводу суд звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні пунктом 2 визначено, що після отримання рішення виконкому про надання дозволу на переведення житлових приміщень до нежитлового фонду для розміщення об`єкта невиробничої сфери, замовник зобов`язаний, зокрема: отримати у відділі містобудування та архітектури містобудівні умови і обмеження для реконструкції приміщення в установленому законодавством порядку; розробити та затвердити в установленому порядку містобудівну та землевпорядну проектну документацію; до початку виконання будівельних робіт подати в інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю декларацію про проведення будівельних робіт; здати в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт відповідно до чинного законодавства.

Позивач звертає увагу на невідповідність реконструкції квартири №11 Державним будівельним нормам. Однак з метою захисту громадських та власних прав та інтересів, як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся до відділу Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Нововолинської міської ради для вжиття відповідних заходів відносно наведеного об`єкта будівництва. Як зазначалося вище, відділ Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Нововолинської міської ради листом від 24.11.2021 №14-11/76 повідомив позивача про те, що відділом була проведена перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил по АДРЕСА_4 . За результатами перевірки було складено відповідний акт від 16.11.2021 №44; в ході перевірки встановлено, що забудовником порушено вимоги статей 26, 31, 34, 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №446, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1, 5 ст. 96 КУпАП; на забудовника складено припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт та припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 16.11.2021, протокол про адміністративне правопорушення від 08.10.2021 та винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення від 22.11.2021.

З цього приводу суд зазначає, що недотримання третьою особою вимог законодавства під час переобладнання квартири, тобто після прийняття оскаржуваного рішення, не є підставою для його скасування, оскільки таке рішення є індивідуально-правовим актом, який не може мати зворотної дії в часі.

При цьому, позивач вказує на можливі порушення його прав зі сторони третьої особи після початку діяльності магазину, однак наведене є лише припущенням, а не встановленим фактом. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Системний аналіз норм адміністративного судочинства свідчить про те, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб`єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 15.12.2015 (справа №800/206/15). Крім того позиція суду повністю узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.10.2018 у справі № 9901/415/18.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп в справі №3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію."

В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Зважаючи на наведені вище положення законодавства та загальновідомі ознаки, властивості нормативно-правового й індивідуального актів, спірне рішення є актом індивідуальної дії, оскільки: видане відповідачем у результаті реалізації владних управлінських функцій; не розраховане на багаторазове застосування, та вичерпало свою дію після переведення житлового приміщення у нежитлове. В даному випадку за третьою особою ОСОБА_2 зареєстровано за реєстраційним номером 107 об`єкт нерухомого майна, а саме продуктовий магазин загальною площею 46,3 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою №292321546 від 23.12.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відтак, оскаржуване рішення вичерпало свою дію фактом реєстрації права власності за третьою особою ОСОБА_2 на продуктовий магазин.

З огляду на викладене, враховуючи фактичні обставини у даній справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради (45400, Волинська область, м. Нововолинськ, пр. Дружби, буд. 27, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Д. Ковальчук