Справа № 160/25400/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2022 року Справа № 160/25400/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання протиправною відмови №8/13-2227 від 01.11.2021р. та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2021р. ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Дніпровської міської ради та просить:

- визнати протиправною відмову відповідача, викладену в листі від 01.11.2021р. №8/13-2227 "Про розгляд клопотання", яким позивачеві відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка);

- зобов`язати відповідача надати позивачеві дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.07.2020р. вона звернулась до Дніпровського міського голови із заявою, в якій просила згідно ст.ст.118, 119 Земельного кодексу України надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га, що розташована в межах АДРЕСА_1 (знаходиться між земельними ділянками кадастрові номери :08:809:0027 та 0:08:809:0015), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Листом №8/13-2227 від 01.11.2021р. Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради повідомив позивача про те, що дані про зазначену нею земельну ділянку (згідно з наданими графічними матеріалами) включено до Державного земельного кадастру та відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :08:809:0035) подано до Дніпровської міської ради для затвердження та передачі земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 . Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства України, оскільки, відмовивши позивачеві у наданні дозволу без прийняття відповідного рішення, відповідач порушив порядок надання таких дозволів, встановлений ст.118 Земельного кодексу України; відповідачем порушено вимоги земельного законодавства, так як клопотання позивача розглядалось відповідачем з порушенням місячного строку для такого розгляду, а саме: відповідь була надана через 1 рік 6 місяців; при розгляді заяви позивача не було встановлено підстав для відмови у наданні дозволу, передбачених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України; жодних погоджень зі сторони ОСОБА_2 до позивача як власника суміжних земельних ділянок не надавалося і погодження меж земельної ділянки кадастровий номер :08:809:0035 позивачем не здій снювалось, що унеможливлює в подальшому затвердження технічної документації на дану земельну ділянку та ставить під сумнів її дійсність. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на постанови Верховного Суду.

Ухвалою суду від 17.01.2022р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України, а також докази на спростування позову, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується змістом відповідної ухвали суду (а.с.34).

10.02.2022р. засобами поштового зв`язку, на виконання вищенаведеної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просить відмовити в задоволенні позовної заяви позивача у повному обсязі посилаючись на те, що регламент Дніпровської міської ради визначає, що перед прийняттям рішенням міською радою повинен бути розроблений проект рішення, який в обов`язковому порядку попередньо розглядається виконавчим комітетом міської ради, постійними комісіями міської ради в порядку, встановленому Регламентом та після розгляду проекту рішення комісіями та виконавчим комітетом міської ради проект виноситься до порядку денного та ставиться на обговорення більшості депутатів від загального складу ради; оскільки виконавчим органом міської ради, який наділений повноваженнями у сфері земельних відносин, в тому числі щодо підготовки проектів рішень міської ради у сфері земельних відносин, не підготовлено відповідний проект у зв`язку з відсутністю встановлених законом підстав для його підготовки, то і розгляд вказаного клопотання не виносилось на сесію, що в свою чергу спростовує висновки позивача щодо відмови або зволіканні з розглядом клопотання від 08.07.2020р. Дніпровською міською радою; позовна заява не містить жодних доказів того, що Дніпровською міською радою були порушені та оспорювані передбачені законом права чи інтереси позивача у зв`язку з тим, що лист-відповідь, який оскаржується позивачем, направлявся Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, що є самостійною юридичною особою та має право бути самостійною стороною у судовій справі; навіть у випадку незаконної відмови міської ради та не надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивач набув право на самостійне замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1 за правилами, передбаченими абз.3 ч.7 ст.118 Земельного кодексу України; ознаки порушення законодавства України при встановленні меж земельних ділянок та при здійсненні державної реєстрації у Державному земельному кадастрі відсутні. В обгрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 11.10.2020р. у справі №452/2587/18 (а.с.38-46).

Окрім того, 10.02.2022р. засобами поштового зв`язку на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження по справі, у якому відповідач просив закрити провадження у цій справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України посилаючись на те, що Дніпровською міською радою було прийнято від 24.11.2021р. №230/12 «Про передачу земельної ділянки у районі АДРЕСА_2 у власність гр. ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка)» у межах наданих повноважень та встановленому законом порядку. Оспорювані дії відповідача з вимогою зобов`язати його вчинити дії з надання позивачці дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки згідно з поданим нею зверненням так чи інакше зачіпатиме право власності на цю ж земельну ділянку іншої особи, а саме: ОСОБА_2 , а відтак, в даному випадку, існує спір про цивільне право, і подальше оспорювання такого права не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у його постановах від 09.10.2019р. у справі №605/567/17 та від 03.04.2019р. у справі №727/1002/17 (а.с.50-53).

Розглянувши наведене клопотання відповідача щодо закриття провадження у цій справі, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення такого клопотання, оскільки у разі якщо особа звертається до повноважного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідні рішення, то у цих правовідносинах зазначений орган реалізує управлінські функції, а тому спори про оскарження таких його рішень належать до юрисдикції адміністративного суду, ці висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у його постанові від 26.03.2020р. у справі №160/4108/19 та є обов`язковими для застосування адміністративним судом у цій справі у відповідності до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для закриття провадження у цій справі в порядку п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 18.03.2022р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при розгляді справи за відсутності учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

13.07.2020р. ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського міського голови із заявою, в якій просила згідно ст.ст.118, 119 Земельного кодексу України надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га, що розташована в межах АДРЕСА_2 (знаходиться між земельними ділянками кадастрові номери :08:809:0027 та 0:08:809:0015), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.10).

Листом №8/13-2227 від 01.11.2021р. Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради повідомив позивача про те, що дані про зазначену нею земельну ділянку (згідно з наданими графічними матеріалами) включено до Державного земельного кадастру та відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :08:809:0035) подано до Дніпровської міської ради для затвердження та передачі земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 (а.с.16).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з відмовою відповідача, викладеною в листі від 01.11.2021р. №8/13-2227 "Про розгляд клопотання", яким позивачеві відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі провулку Казахського, орієнтованою площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), у зв`язку з чим просить захистити її порушені права шляхом визнання такої відмови протиправною та зобов`язання відповідача надати позивачеві дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі АДРЕСА_2 , орієнтованою площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

При цьому, в даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин справи, слід вийти за межі позовних вимог позивача та розглянути правомірність бездіяльності відповідача щодо не внесення заяви позивача від 13.07.2020р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі провулку Казахського, орієнтованою площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на розгляд чергової сесії Дніпровської міської ради відповідно до вимог ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної або комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Пунктом 34 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97-ВР) визначено, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до п.8 ч.4 ст.42 Закону №280/97-ВР сільський, селищний, міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради.

Частинами 1, 2 статті 59 Закону №280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що клопотання громадян про одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства подаються до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної або комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, при цьому, приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматися у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади та лише на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Разом з тим, як встановлено судом із наявних матеріалів справи, заява позивача від 13.07.2020р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі провулку Казахського, орієнтованою площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) відповідачем на розгляд чергової сесії Дніпровської міської ради не вносилось, а, відповідно, рішення органу місцевого самоврядування по ній не приймалося, в порушення вимог вищенаведених норм матеріального права, таких доказів відповідачем суду не надано.

Також, факт того, що заява позивача на пленарному засіданні міської ради не розглядалась підтверджено і самим відповідачем у відзиві.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що не внісши заяву позивача від 13.07.2020р. на розгляд чергової сесії Дніпровської міської ради, відповідач вчинив протиправну бездіяльність, яка не відповідає та суперечить вищенаведеним нормам Земельного кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем не було надано суду жодних доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача щодо не внесення заяви позивача від 13.07.2020р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі провулку Казахського, орієнтованою площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на розгляд чергової сесії Дніпровської міської ради, з урахуванням норм вищенаведеного законодавства та обставин справи, встановлених судом.

Є безпідставними та необґрунтованими аргументи відповідача, викладені у відзиві стосовно того, що регламент Дніпровської міської ради визначає, що перед прийняттям рішенням міською радою повинен бути розроблений проект рішення, який в обов`язковому порядку попередньо розглядається виконавчим комітетом міської ради, постійними комісіями міської ради в порядку, встановленому Регламентом та після розгляду проекту рішення комісіями та виконавчим комітетом міської ради проект виноситься до порядку денного та ставиться га обговорення більшості депутатів від загального складу ради; оскільки виконавчим органом міської ради, який наділений повноваженнями у сфері земельних відносин, в тому числі щодо підготовки проектів рішень міської ради у сфері земельних відносин, не підготовлено відповідний проект у зв`язку з відсутністю встановлених законом підстав для його підготовки, то і розгляд вказаного клопотання не виносилось на сесію, що в свою чергу спростовує висновки позивача щодо відмови або зволіканні з розглядом клопотання від 08.07.2020р. Дніпровською міською радою, з огляду на те, що зазначений регламент не регулює порядок та процедуру саме земельних питань, зокрема, питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, таких доказів суду відповідачем не надано, в той час, така процедура визначена ст.118 Земельного кодексу України та ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх норми носять вищу юридичну силу, а відповідно їх дотримання є обов`язковим як депутатами місцевих рад, так і суб`єктами владних повноважень з урахуванням вимог ст.19 Конституції України.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення та відхиляються судом і аргументи відповідача з приводу того, що підставою для відмови у наданні позивачеві відповідного дозволу були обставини подання до Дніпровської міської ради проекту землеустрою цієї ж земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 станом на 01.11.2021р., оскільки, по-перше, зазначені обставини не були підставами для такої відмови за приписами ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, перелік яких для такої відмови є вичерпним та розширеному тлумаченню суб`єктом владних повноважень не підлягає; по-друге, станом на 01.11.2021р. (дата відмови позивачеві у наданні дозволу) рішення Дніпровською міською радою про затвердження проекту землеустрою виданого громадянці ОСОБА_2 прийнято ще не було (його прийняття відбулося лише 24.11.2021р.); по-третє, не розгляд заяви позивача від 13.07.2020р. протягом 1 року 6 місяців суперечить приписам ч.4 ст.118 Земельного кодексу України, а отже, суд вважає, що надання переваги у розгляді заяви гр. ОСОБА_2 поданої лише 25.08.2021р. щодо спірної земельної ділянки і не розгляд заяви позивача від 13.07.2020р., яка подана раніше, на сесії міської ради, є протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, яка підлягає судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності протиправною.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не внесення заяви позивача від 13.07.2020р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі провулку Казахського, орієнтованою площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на розгляд чергової сесії Дніпровської міської ради, суд приходить до висновку, що, не прийнявши відповідне рішення, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення відповідачем такою бездіяльністю прав та інтересів позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною такої бездіяльності відповідача щодо не внесення заяви позивача від 13.07.2020р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі провулку Казахського, орієнтованою площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на розгляд чергової сесії Дніпровської міської ради, відповідно до вимог ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати позивачеві дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі АДРЕСА_2 , орієнтованою площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), оскільки у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права за умови визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не внесення заяви позивача від 13.07.2020р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі провулку Казахського, орієнтованою площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на розгляд чергової сесії Дніпровської міської ради, та з урахуванням повноважень суб`єкта владних повноважень щодо вирішення даного питання саме на сесії міської ради із поіменним голосуванням депутатів, що є їх свободою розсуду, а, відповідно, є дискреційними повноваженнями відповідача, та суд не може їх підміняти у даному випадку, є саме зобов`язання відповідача внести заяву позивача від 13.07.2020р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі провулку Казахського, орієнтованою площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на розгляд чергової сесії Дніпровської міської ради та прийняти рішення з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні та вимог Земельного кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Зазначена позиція, щодо належного обраного способу захисту порушеного права позивача, узгоджується із правовою позицією Верховного суду, викладеною у його постанові від 18.09.2019р. у справі №520/11598/18, яка є обов`язковою для застосування адміністративними судами у відповідності до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Дніпровської міської ради на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №0.0..1 від 13.12.2021р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 454 грн. 00 коп., виходячи із розрахунку: 908,00 грн./2 (а.с.9).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 194, 205, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання протиправною відмови №8/13-2227 від 01.11.2021р. та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради щодо не внесення заяви ОСОБА_1 від 13.07.2020р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі провулку Казахського, орієнтованою площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на розгляд чергової сесії Дніпровської міської ради.

Зобов`язати Дніпровську міську раду (49000, м. Дніпро, пр-т Д. Яворницького, 75; ) внести заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 13.07.2020р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі провулку Казахського, орієнтованою площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на розгляд чергової сесії Дніпровської міської ради та прийняти рішення з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні та вимог Земельного кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр-т Д. Яворницького, 75; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 грн. 00 коп. (чотириста п`ятдесят чотири грн. 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва