Справа № 295/12274/21
Суддя: Дубовік О. М.
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Ярошовець В. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним адміністративним позовом. Позовні вимоги бґрунтовує тим, що 10.09.2021 поліцейським взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП сержантом поліції Іванюхою С. В. його притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн, зокрема, за те, що ним неправомірно здійснено стоянку в другому ряду руху, чим порушено п. 15.4 Правил дорожнього руху.

Вважає, що обставини, викладені у постанові, не відповідають дійсності, а постанова про накладення адміністративного стягнення є протиправною та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Зазначає, що 10.09.2021 року він, рухаючись на автомобілі марки "ВАЗ 21083", д.н.з. НОМЕР_1 , приблизно о 13:15 год, проїзжав по вул. Небесної Сотні в м. Житомирі, де, рухаючись у крайньому лівому ряду, увімкнув покажчик повороту «на ліво» з метою здійснення паркування автомобіля у відповідності до ПДР. Позивач помітив, що з ділянки дороги, де дозволено зупинку та стоянку, розпочав рух автомобіль, державний номерний знак якого останній не запам`ятав, та здійснив зупинку власного автомобіля, з метою надання переваги у русі автомобілю, що здійснював виїзд із зони стоянки, при цьому увімкнувши покажчик сигналу аварійної зупинки, для позначення себе іншим учасникам. Після того, як інший автомобіль, скориставшись наданою у русі перевагою зі сторони позивача, залишив місце стоянки, позивач на своєму авто зайняв його місце.

Таким чином позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а тому вважає, що провадження в цій справі про адміністративне правопорушення за вказаним фактом відносно нього підлягає закриттю.

До позову долучено диск з відео фіксацією події (а.с. 9).

Ухвалою суду від 22.12.2021 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи без виклику сторін.

У відзиві (а.с. 37-39) відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що вимоги позивача є безпідставними і такими, що до задоволення не підлягають. Зазначає, що згідно постанови поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції Іванюхи С. В. серії ДПО18 № 6912002 від 10.09.2021 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн, оскільки останній порушив п.15.4 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність згідно ч.3 ст.122 КУпАП. Позивач був повідомлений про час та місце розгляду справи, йому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, та ст. 268 КУпАП, а також строки сплати штрафу та порядок примусового виконання постанови в частині стягнення штрафу.

Відповідач вважає, що адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне порушення таким, що не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Враховуючи зазначене, просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

До відзиву долучено фото з місця події (а.с. 40).

Позивачем подано відповідь на відзив (а.с. 49-51), у якому він категорично заперечує щодо доводів відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (в тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що поліцейський взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП сержант поліції Інанюха С. В. 10.09.2021 року виніс відносно позивача постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 691202, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме: за порушення вимог п. 15.4. ПДР України, за що на ОСОБА_1 було накладено штраф у сумі 680 гривень (а.с. 22).

Відповідно до оскаржуваної постанови, 10.09.2021 року, близько 13:15 год., за адресою: вул Небесної Сотні, 6 у м. Житомирі водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21083», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку та стоянку в другій смузі, чим порушив п. 15.4 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 15.4. Правил дорожнього руху транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, стороною відповідача було надано фото зроблене, ймовірно, із власного портативного мобільного пристрою поліцейського.

У постанові від 13.02.2020 року при розгляді справи № 524/9716/16-а Верховний суд прийшов до висновку, що у постанові про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення.

Даний висновок кореспондується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17 з якої слідує, що відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого статтею частиною другою 122 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. При цьому, безпідставними є доводи скаржника про те, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення лише у випадку фіксації правопорушення здійсненої у автоматичному режимі, оскільки частиною третьою статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Вимоги ж до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, визначені частиною четвертою вказаної статті.

Однак, в оскаржуваній постанові в п. 8 взагалі не можливо розібрати що саме додається до постанови (зазначено марку телефона, який, ймовірно, належить особі з прізвищем ОСОБА_2 або ОСОБА_2 ). Крім того, суд не бере до уваги зазначений доказ - фото, надане відповідачем разом з відзивом на позов (а.с. 40) з урахуванням наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.

У свою чергу, візуальне спостереження за неправомірними діями осіб, яке фіксується шляхом написання відповідних рапортів працівниками органу Національної поліції, може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018 року, - портативний відеореєстратор (пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського) та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

Системний аналіз норм чинного законодавства України, з урахуванням вищевказаного положення Інструкції, свідчить про ту обставину, що технічні прилади і технічні засоби, що мають функції, зокрема, відеозапису, які, в свою чергу, використовуються працівниками Національної поліції України при виконанні службових обов`язків, у тому числі й фіксації адміністративних правопорушень, повинні бути сертифіковані у встановлений Законом спосіб та перебувати на балансі відповідного органу Національної поліції України.

Разом з тим, долучене до відзиву на адміністративний позов фото, на якому зафіксовано зупинку транспортного засобу ВАЗ-21083, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснено патрульним поліцейським за допомогою портативного пристрою, який не сертифікований у встановленому чинним законодавством України порядку.

Доказів іншого стороною відповідача суду не надано.

Крім того, слід зазначити, що вищевказане фото не відображає дати та часу його фіксації, а відтак відсутні підстави стверджувати, що така фотозйомка здійснена саме 10.09.2021 року у певний час, а не в будь-який інший період часу.

Вищевказані обставини, на переконання суду, свідчать про те, що фотофіксація, ймовірно, власним портативним мобільним пристроєм працівника патрульної поліції не може вважатися допустимим, достовірним та достатнім доказом фіксації вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Будь-які інші докази, які б свідчили про наявність в діях позивача складу інкримінованого адміністративного правопорушення стороною відповідача суду надано не було.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд наголошує, що лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 19.02.2020 року в справі № 204/8036/16-а.

Відтак відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху.

Крім того, з примірника постанови №691202 серії ДПО18, який був вручений позивачу співробітником поліції та міститься в матеріалах справи (а.с. 22), взагалі складно відтворити її чіткий зміст, а саме: чітко не зрозуміло ПІБ особи, яка притягається до відповідальності; марка транспортного засобу та його номерний знак, яким керувала така особа; суть адміністративного правопорушення та які саме нормативні акти порушено останньою (оскільки крім основного тексту міститься також додатковий, нерозбірливий).

Наведене також свідчить про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ДПО № 691202 від 10.09.2021 року, винесену поліцейським взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП сержантом поліції Іванюхою С. В. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 680,00 грн, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Житомирський районний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня складання судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

- відповідач: Департамент патрульної поліції, , місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ.

Повний текст рішення складено та підписано 28.03.2022 року.

Суддя О. М. Дубовік