Справа № 140/9079/21
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року ЛуцькСправа № 140/9079/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 20.07.2021 №Ф-162286-51.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 20.07.2021 ГУ ДПС у Волинській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-162286-51, яку він отримав 10.08.2021. Позивач посилається на те, що з тексту вимоги від 20.07.2021, слідує, що її прийнято на підставі «даних інформаційної системи податкових органів». Проте, які саме дані використані відповідачем для складання вимоги, у самій вимозі від 20.07.2021 не вказано.

При цьому зазначає, що оскаржувана вимога прийнята на підставі даних перевірки, оформлених актом №9748/03-20-13-02/ НОМЕР_1 від 11.05.2019 ГУ ДФС у Волинській області про результати документальної планової виїзної перевірки СПД ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість з 01.03.2016 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2018, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018». На підставі вказаного акту ГУ ДФС у Волинській області прийняло ряд податкових повідомлень-рішень та вимогу від 05.06.2019 про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, якою встановлено заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 300730,67 грн та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 56127,97грн.

Суми єдиного внеску, вказані як у вимозі від 05.06.2019, так і в оскаржуваній від 20.07.2021 визначені на підставі висновку про ніби-то заниження ФОП ОСОБА_1 сум чистого доходу за 2016 рік на 1532935,57 грн, за 2017 рік - на 2147085,05 грн та за 2018 рік - на 1434930,18 грн, такі висновки оформлені актом від 11.05.2019.

Разом з тим, позивач вказує, що винесені за наслідками вказаного акту від 11.05.2019 податкові повідомлення-рішення, зокрема від 05.06.2021 № щодо податку на доходи фізичних осіб, визнано протиправним та скасовано рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі 140/2673/19, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2021.

З огляду на викладене позивач вважає, що відсутні підстави для винесення оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 01.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.24).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а.с.27-28) відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що проведеним аналізом інтегрованої картки платника ОСОБА_1 по єдиному внеску встановлена заборгованість по сплаті єдиного внеску у наступних періодах: 31.03.2020 зарахування за І квартал 2020 року становило 7345,49 грн; 30.06.2020 нарахування за II квартал 2020 року становило 12029,73 грн; 30.09.2020 нарахування за III квартал 2020 року становило 13871,38 грн; станом на 31.12.2020 заборгованість зі сплатами до бюджету становила 9466,03 грн; 31.03.2021 нарахування за І квартал 2021 року становило 3300 грн; 30.06.2020 нарахування за II квартал 2021 року становило 15180 грн; станом на 31.08.2021 заборгованість становила 34577,12 грн. З наведених підстав просив в позові відмовити.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 21.01.2014, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, є платником податків (а.с.40).

20.07.2021 ГУ ДПС у Волинській області сформовано та надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-162286-51, якою контролюючий орган вимагав сплатити заборгованість (недоїмку, штрафи, пеню) в загальній сумі 345930,62 грн (а.с.3).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон України №2464-VI).

За визначенням пункту другого частини першої статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Перелік платників єдиного внеску передбачений статтею четвертою Закону №2464-VI, серед якого, зокрема, є роботодавці (пункт 1) та фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону №2464-VI визначено, що для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України !Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною дванадцятою статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для правового висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Отже, нарахування єдиного внеску фізичними особами-підприємцями здійснюється на суму чистого доходу, отриманого від господарської діяльності.

Крім того, фізична особа-підприємець, яка використовує найману працю, сплачує єдиний внесок як роботодавець, виходячи із нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону №2464-VI нараховується єдиний внесок

Надаючи правову оцінку вимозі про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 20.07.2021 №Ф-162286-51 в загальній сумі 345930,62 грн, суд враховує наступне.

Як слідує зі спірної вимоги, сума загальної заборгованості з єдиного внеску станом на 31.05.2021 складається з суми боргу за технологічним кодом 71010000 в сумі 24646,03 грн, що становить недоїмку, та за технологічним кодом 71040000 в сумі 321284,59 грн, з яких 320951,17 грн недоїмка, 238,71 грн штрафи та 94,71 грн пеня.

Так, відповідно до повідомлення Державної податкової служби України, розміщеного на офіційному веб сайті контролюючого органу, з 01.01.2020 для зарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування починають діяти нові рахунки, зокрема, за кодом платежу 71010000 зараховується єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми: заробітної плати; винагороди за договорами ЦПХ; допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; за кодом платежу 71040000 єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність.

Отже, в спірну вимогу включені суми заборгованості за різними видами сплати єдиного соціального внеску, а саме як роботодавцем та як фізичною особою-підприємцем.

В матеріалах справи наявний витяг з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 по коду класифікації доходів бюджету 71010000 (єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми: заробітної плати; винагороди за договорами ЦПХ; допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами), з якого слідує, що станом на 31.05.2021 за позивачем рахується заборгованість по сплаті єдиного внеску в сумі 24646,03 грн, яка виникла з 31.03.2020 та не охоплюється періодом проведеної перевірки, що оформлена актом №9748/03-20-13-02/ НОМЕР_1 від 11.05.2019 та на який посилається позивач у позовній заяві.

Позивач в адміністративному позові не обґрунтовував протиправність спірної вимоги в цій частині та не надав суду доказів сплати ним як роботодавцем єдиного внеску в сумі 24646,03 грн, з огляд на що слід дійти висновку, що в цій частині вимога контролюючого органу є правомірною.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується та обставина, що в межах розгляду адміністративної справи №140/2673/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій суд встановив, що підставі акту перевірки №9748/03-20-13-02/ НОМЕР_1 від 11.05.2019 контролюючим органом надіслано позивачу вимогу №Ф- від 05.06.2019 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 300730,67 грн та прийнято рішення від 05.06.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно з яким ФОП ОСОБА_1 донараховані штрафні санкції у розмірі 56127,97 грн.

15.07.2019 позивачем на вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- та на рішення № про застосування штрафних санкцій подано до ДФС України скаргу, в якій він просив скасувати вказані вимогу та рішення в повному обсязі.

19.08.2019 ДФС України прийнято рішення №39829/6/99-99-11-05-02-25, яким скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено частково - вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 05.06.2019 скасовано та прийнято рішення вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення, а рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 05.06.2019 залишено без змін. Зобов`язано ГУ ДФС у Волинській області сформувати та направити нову вимогу відповідно до вимог чинного законодавства.

При цьому рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 у справі №140/2673/19, яке набрало законної сили 25.03.2021, суд визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 05.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1528856,25 грн, № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, на загальну суму 1155417,07 грн, № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується за результатами річного декларування, на загальну суму 95905,34 грн, а також визнав протиправним та скасував рішення ГУ ДФС у Волинській області про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.06.2019 №.

Приймаючи рішення у справі №140/2673/19, суд виходив з того, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки №9748/03-20-13-02/ НОМЕР_1 від 11.05.2019, про заниження ФОП ОСОБА_1 податку з фізичних осіб за 2016-2018 в сумі 924333,65 грн є необґрунтованими, оскільки спростовуються первинними документами та пов`язані із господарською діяльністю позивача.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи.

Водночас, звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, оскільки судове рішення у справі №140/2673/19 набрало законної сили і має преюдиційне значення при вирішенні цієї справи, а тому нарахування відповідачем єдиного внеску після скасування в судовому порядку податкового повідомлення-рішення від 05.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, є необґрунтованим та безпідставним.

При цьому суд зазначає, що відповідачем належним чином не доведено наявність за позивачем заборгованості з єдиного внеску за технологічним кодом 71040000 в сумі 321284,59 грн, правомірність оскаржуваної вимоги в цій частині не обґрунтована ані даними інтегрованої картки платника податків, ані іншими доказами, з огляду на що суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога в цій частині підлягає скасуванню як протиправна. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Суд також наголошує, що за змістом статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Отже, заявлене у відзиві клопотання про розгляд справи за участі представника ГУ ДПС у Волинській області не підлягало судом вирішенню по суті.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 3213,01 грн, сплачений згідно з квитанцією від 20.08.2021 (а.с.2).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 20 липня 2021 року №Ф-162286-51 на суму боргу в розмірі 321284,59 грн (триста двадцять одна тисяча двісті вісімдесят чотири грн 59 коп), в тому числі недоїмка 320951,17 грн, штрафи 238,71 грн, пеня 94,71 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3213,01 грн (три тисячі двісті тринадцять грн 01 коп).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська обл., м.Луцьк, Київський майдан, 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій