Справа № 460/16200/21
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2022-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2022 року м. Рівне №460/16200/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), у якому просить визнати протиправною бездіяльність щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язати призначити з 08.05.2021 пенсію зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії. 14.05.2021 та повторно 11.06.2021, 16.06.2021 та 08.11.2021 вона подала заяву про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", проте відповідач прийняв рішення про відмову їй у призначенні пенсії через відсутність документів, які підтверджують факт постійного проживання або постійної роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років та відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії. При цьому позивач вважає, що проживання його в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення підтверджується відповідним посвідченням, довідками органу місцевого самоврядування та рішенням суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту проживання. На думку позивача, відповідач визначає її місце проживання на підставі документів про підтвердження трудового стажу трудової книжки всупереч порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2005 №22-1. За наведених обставин позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначив, що відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Зазначив, що користуючись посвідченням потерпілої особи внаслідок аварії на ЧАЕС позивач не має права на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки документально підтверджено факт постійного її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 менше 3 років. Також повідомив, що позивач в період з часу аварії та по 01.04.1988 працювала в м. Брест Республіка Білорусь, яке не відноситься до зони радіоактивного забруднення, а тому не міг проживати в зоні гарантованого добровільного відселення. Також відповідач вказує, що рішення Володимирецького районного суду Рівненської області у справі № 556/1633/21 від 30.09.2021 щодо встановлення факту проживання ОСОБА_1 в с. Собіщиці Вараського району Рівненської області з 27.11.1991 по 21.08.1993, не містить зобов`язання до органів Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії. Таким чином, як вважає відповідач, відсутні підстави для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи третьої категорії через відсутність документів, які підтверджують факт постійного проживання або постійної роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років. У зв`язку з цим, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою від 06.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відтак, при розгляді даної справи суд не враховує подану позивачем 28.07.2021 відповідь на відзив відповідача.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копією посвідчення Серія НОМЕР_1 , виданого 23.03.1994 Рівненською обласною державною адміністрацією повторно підтверджується, що ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Довідками Боровненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 11.10.2017 №4237, виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради № 1 Боровненський старостинський округ Камінь-Каширського району Волинської області від 27.04.2021 №1055 та Рішенням Володимирецького районного суду рівненської області у справі № 556/1633/21 від 30.09.2021, яке набрало законної сили 02.11.2021 стверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно з 07.05.1967 по 01.09.1990 була зареєстрована і постійно проживала в с. Надрічне Камінь-Каширського району Волинської області, з 05.09.1990 по 27.11.1991 в селі Боровне Камінь-Каширського району Волинської області, а з 27.11.1991 по 21.08.1993 в селі Собіщиці Вараського (Володимирецького) району Рівненської області, які віднесено до третьої зони забруднення згідно із Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

11.06.2021 та повторно 08.11.2021 ОСОБА_1 звернулася до Володимирецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішеннями органу Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18.06.2021 №32 та від 12.11.2021 №32 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Повідомлено, що враховуючи подані документи, період проживання (роботи) на території гарантованого добровільного відселення становить 3 роки 7 місяців 23 дні, станом на 01.01.1993 складає 3 роки 7 місяців 23 дні. Однак, позивач в період з часу аварії та по 01.04.1988 працювала в м. Брест Республіка Білорусь, яке не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Період проживання встановлений рішення Володимирецького районного суду Рівненської області у справі № 556/1633/21 від 30.09.2021 в с. Собіщиці Вараського району Рівненської області з 27.11.1991 по 21.08.1993 не зараховано до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки рішення суду несе зобов`язальний характер. Крім того, вказано, що згідно відомостей трудової книжки від 03.09.1984 серії НОМЕР_2 з 21.08.1991 по 21.08.1993позивач працювала в СШ № 5 м. Кузнецовськ, що не належить до зони гарантованого добровільного відселення.

Не погоджуючись з такою відмовою органу Пенсійного фонду, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV, в редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше (ч.2 ст.55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна робота у зазначеній зоні дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 повних роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.

Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії не може перевищувати 6 років.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у неї права на призначення пенсії суд враховує, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п.2.1 Порядку №22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Судом встановлено, та не заперечується сторонами що до заяви про призначення пенсії від 08.11.2021 позивач додав: довідки про періоди проживання в населених пунктах, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради № 1 Боровненський старостинський округ Камінь-Каширського району Волинської області від 27.04.2021 №1055 та рішення Володимирецького районного суду рівненської області у справі № 556/1633/21 від 30.09.2021, яке набрало законної сили 02.11.2021; копію посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи Серія НОМЕР_1 , виданого 23.03.1994 Рівненською обласною державною адміністрацією.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (ч.3 ст.65 Закону №796-XII).

Копією посвідчення Серія НОМЕР_1 , виданого 23.03.1994 Рівненською обласною державною адміністрацією, підтверджується, що ОСОБА_1 є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи. Пред`явник має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За змістом позовної заяви ОСОБА_1 вважає, що наявність у неї статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії є підтвердженням того, що станом на 1 січня 1993 року вона проживала на радіоактивно забрудненій території, яка належать до зони гарантованого добровільного відселення понад 3 роки. Таким чином, вважає, що в неї є право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Згідно з абз. 3 п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (яка була чинною на момент видачі позивачу первинного посвідчення Серія НОМЕР_1 ) (далі Порядок - №51 ) передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Суд встановив, що позивач проживала станом на день аварії в зоні гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до п.2 Порядку №51 , посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Зазначене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №51 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Таким чином, надаючи особі посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи держава визнає за особою право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) Серія НОМЕР_1 , виданого 23.03.1994 Рівненською обласною державною адміністрацією, підтверджує той факт, що ОСОБА_1 з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що дає їй право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

За змістом частин третьої та четвертої статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Довідками Боровненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 11.10.2017 №4237, виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради № 1 Боровненський старостинський округ Камінь-Каширського району Волинської області від 27.04.2021 №1055 та Рішенням Володимирецького районного суду рівненської області у справі № 556/1633/21 від 30.09.2021, яке набрало законної сили 02.11.2021 стверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно з 07.05.1967 по 01.09.1990 була зареєстрована і постійно проживала в с. Надрічне Камінь-Каширського району Волинської області, з 05.09.1990 по 27.11.1991 в селі Боровне Камінь-Каширського району Волинської області, а з 27.11.1991 по 21.08.1993 в селі Собіщиці Вараського (Володимирецького) району Рівненської області.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, с. Надрічне Камінь-Каширського району Волинської області, с. Боровне Камінь-Каширського району Волинської області та с. Собіщиці Вараського (Володимирецького) району Рівненської області відносяться до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Також, твердження відповідача, що рішення Володимирецького районного суду Рівненської області у справі № 556/1633/21 від 30.09.2021 щодо встановлення факту проживання ОСОБА_1 в с. Собіщиці Вараського району Рівненської області з 27.11.1991 по 21.08.1993, не містить зобов`язання до органів Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії, є безпідставним та відхиляється судом, оскільки рішення про встановлення факту не можуть носити зобов`язального характеру, а є обов`язковими для відповідача в частині доведення зазначеного факту, що не підлягає доказуванню.

Таким чином, наданими позивачем довідками органу місцевого самоврядування та рішенням суду, що набрало законної сили, підтверджується факт її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення з травня 1967 року по 21.08.1993.

Пунктом 27 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637, у тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

Відтак, загальний період проживання позивача станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення становить 6 років 8 місяців 5 днів (з 26.04.1986 по 31.12.1992), а станом на дату звернення до відповідача із заявою від 08.11.2021 про призначення пенсії за віком понад 22 роки.

При цьому, суд оцінює критично посилання відповідача на записи трудової книжки позивача Серія НОМЕР_2 , дата заповнення 21.08.1991, як на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 поза межами зони гарантованого добровільного відселення у період з часу аварії до 01.04.1988 та з 21.08.1991 по 21.08.1993, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відтак, трудова книжка не відноситься до документів, які можуть підтверджувати або спростовувати період проживання потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Окрім цього, надання інших документів, які би підтверджували період проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, законодавством не передбачено.

Факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує виключно довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18).

Таким чином, суд вважає, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідок органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт проживання позивача у періоди з 07.05.1967 по 21.08.1993 на території зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3) (станом на 01.01.1993 понад 6 років, а станом на дату звернення до відповідача із заявою від 08.11.2021 про призначення пенсії за віком понад 22 роки), суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ (1 рік за повних 3 роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, але не більше 6 років).

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.05.2019 у справі №357/9973/16-а (№К/9901/18208/18).

У зв`язку з цим, у розпорядженні відповідача було достатньо документів, які би слугували йому підставою для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з частинами 1 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV).

Позивач 07 травня 1967 року народження звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку 11.06.2021, однак усі документи було додано із заявою від 08.11.2021, а відтак, має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку з дня звернення.

Відтак, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача у даній справі є визнання протиправною відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком зі зменшенням встановленого законом пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Як зазначалось судом, за правилами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає, що з метою повного і ефективного захисту порушеного права позивача, яке унеможливить його повторне звернення до суду з позовною заявою, слід вийти за межі заявлених у позовній заяві позовних вимог, зобов`язавши відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 починаючи із 08.11.2021 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити починаючи із 08.11.2021 ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 31 березня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Д.П. Зозуля