Справа № 120/13301/21-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 березня 2022 р. Справа № 120/13301/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до управління Держпраці у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі акта інспекційного відвідування місць здійснення позивачем господарської діяльності від 22.07.2021 відповідачем прийнято постанову № ВН4419/АВ/ТД-ФС від 30.08.2021 про накладення штрафу у розмірі 300000 грн за порушення частини 1 статті 21 та частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а саме за фактичний допуск п`яти працівників до роботи без оформлення трудового договору та неповідомлення податкового органу про прийняття працівників на роботу. На переконання позивача, висновки управління Держпраці у Вінницькій області про порушення ним (позивачем) законодавства про працю не відповідають дійсності, а постанова про накладення штрафу є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Позивач вказує, що на момент проведення контрольного заходу з трьома працівниками, що вказані в акті, були укладені трудові договори. Щодо інших двох осіб, то зазначає, що такі ніколи в позивача не працювали та не працюють, а тому не можуть бути оформлені на роботу відповідно до трудового законодавства. Крім того, на переконання ФОП ОСОБА_1 , відповідачем при здійсненні інспекційного відвідування не вжито всіх передбачених законодавством заходів фіксації, в акті перевірки від 22.07.2021 відсутні відмітки про використання аудіо-, фото- та відеотехніки.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

За правилами частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою судді Вінницького окружного адміністративного суду від 18.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи: відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень.

17.11.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову. Зокрема, відповідач зазначає, що 09.07.2021, 12.07.2021 та 14.07.2021 інспекторами праці здійснено вихід за адресами здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності та виявлено порушення ч. 1 ст. 21, ч. 4 ст. 24 КЗпП України, Порядку повідомлення Державній фіскальній служби та її територіальним органам про прийняття, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413, а саме факт допуску позивачем до роботи без укладення трудових договорів та без повідомлення податкового органу про прийнятих працівників 5 осіб, про що складено відповідний акт №ВН4419/488/АВ. Оскільки позивач відмовився від підписання зазначеного акта, такий акт із додатками (в тому числі диском відеофіксації), приписом та попередженням йому був надісланий рекомендованим листом. На адресу відповідача жодних зауважень чи будь-яких інших документів від позивача не надходило. Відтак, 30.08.2021 уповноваженою посадовою особою відповідача винесено постанову №ВН4419/1488/АВ/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу в розмірі 300000 грн на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України.

На переконання відповідача, така постанова прийнята на підставі, в межах повноважень, що визначені законодавством України, є правомірною та не підлягає скасуванню.

18.11.2021 відповідачем до матеріалів справи долучено диск із відео- та фотофіксацією заходу контролю ФОП ОСОБА_1 .

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт господарювання за КВЕД 47.11 "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний)". Адресами здійснення господарської діяльності є: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 .

Відповідно до наказу №776-О від 09.07.2021 управлінням Держпраці у Вінницькій області з метою виявлення неоформлених трудових відносин видано направлення на проведення позапланового заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресами здійснення ним господарської діяльності із зазначенням строку проведення заходу з 09.07.2021 по 22.07.2021.

09.07.2021, 12.07.2021 та 14.07.2021 головним державним інспекторами праці відділу з питань додержання законодавства про працю управління Держпраці у Вінницькій області Новак Вікторією Володимирівною та за участю головних державних інспекторів праці Підлубної Тетяни Юріївни та Григоренка Олега Віталійовича проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресами здійснення ним господарської діяльності, а саме: АДРЕСА_1 (магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 "); АДРЕСА_2 (магазин " ІНФОРМАЦІЯ_2 "); АДРЕСА_3 (магазин " ІНФОРМАЦІЯ_3 "); АДРЕСА_4 (магазин " ІНФОРМАЦІЯ_3 "); АДРЕСА_5 (магазин " ІНФОРМАЦІЯ_3 ").

За результатами інспекційного відвідування складено акт №ВН4419/488/АВ від 22.07.2021 та винесено припис про усунення виявлених порушень № №ВН4419/488/АВ/П.

Відповідно до детального опису виявлених порушень під час інспекційного відвідування встановлено порушення позивачем вимог частини 1 статті 21, частини 1, 3 статті 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України № 413.

Зокрема, інспекторами праці встановлено факт допущення ФОП ОСОБА_1 до роботи без повідомлення територіальних органів Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу осіб: ОСОБА_2 з 09.07.2021, ОСОБА_3 приблизно з червня 2021 року, ОСОБА_4 з 08.07.2021, особу жіночої статі, яка ідентифікувала себе як ОСОБА_5 з 14.07.2021, особу жіночої статі, яка ідентифікувати себе відмовилась, проте в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_3 " за адресою: АДРЕСА_3 перебувала за прилавком, рахувала гроші та записувала дані в журнал.

Позивач зі змістом акта №ВН4419/488/АВ від 22.07.2021 ознайомився, проте відмовився від його підписання, а тому вказаний акт із додатками (в тому числі диском відеофіксації), приписом та попередженням був надісланий йому рекомендованим листом. Правом на подання зауважень до акту та надання будь-яких інших документів Управлінню Держпраці у Вінницькій області позивач не скористався.

30.08.2021 начальником управління Держпраці у Вінницькій області винесено постанову №ВН4419/1488/АВ/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу в розмірі 300000 грн за порушення ч. 1 ст. 21, ч. 4 ст. 24 КЗпП України та Порядку повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413.

Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позову, суд виходив з такого.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України від 05.04.2007 № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Загальні вимоги до здійснення державного нагляду (контролю) визначено статтею 4 Закону № 877-V, відповідно до частин 1, 4 якої державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Частиною 4 статті 2 цього Закону передбачено, що заходи контролю здійснюються, серед іншого, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі № 805/430/18-а дійшла висновку, що спеціальним законом, який відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 877-V повинен враховуватися органами Державної служби України з питань праці при проведенні заходів державного нагляду (контролю), є КЗпП України, зокрема, Глава XVIII "Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю".

Надалі такий висновок був підтриманий Верховним Судом у постанові від 24.06.2021 у справі № 200/5877/19-а.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96), встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно із підпунктом 6 пункту 4 Положення № 96, Держпраці здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами.

Абзацом першим пункту 7 вказаного Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Підпунктом 5 пункту 4 вказаного Положення та підпунктом 5 пункту 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 № 340 (далі - Положення № 340), передбачено, що ГУ Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль), зокрема, за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до п. 1 Положення про Управління Держпраці у Вінницькій області, затвердженого наказом Держпраці від 03.08.2018 №84 (далі - Положення №84) управління Держпраці у Вінницькій області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковуються.

Підпунктом 1 п. 3 Положення №84 визначено, що основними завданнями управління Держпраці є, зокрема реалізація державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно із п.п 5 п. 4 Положення №84 управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, в тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

08.09.2004 Законом України №1985-IV була ратифікована Конвенція Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі (далі Конвенція №81) та Законом України №1986-IV була ратифікована Конвенція Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві (далі Конвенція №129).

За приписами статті 12 Конвенції №81 інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;

b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та

c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:

i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм;

ї) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.

Аналогічні норми містить і ст.16 Конвенції №129.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08.09.2004 №1985-IV, Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 08.09.2004 № 1986-IV, частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України, Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 21.08.2019 № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю", якою затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №823).

На час призначення та проведення позапланового заходу державного контролю щодо позивачки вказаний Порядок був чинним.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №640/17424/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, постанову КМУ № 823 визнано нечинною.

Водночас, за змістом частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Оскільки вказані вище судові рішення не містять жодних застережень з цього приводу, то постанова КМУ № 823 вважається такою, що втратила чинність з дня набрання законної сили відповідним рішенням суду, тобто з 14.09.2021.

Отже, норми цього правового акта Уряду України підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що були чинними на момент їх виникнення.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19.05.2021 у справі №620/1055/19, постанові від 17.08.2021 у справі № 20/3185/19-а та інших.

Відтак суд вважає, що при наданні оцінки спірним правовідносинам необхідно застосовувати норми Порядку № 823, який регламентує питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до пункту 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Пунктами 6, 8 Порядку №823 визначено, що під час підготовки до проведення інспекційного відвідування інспектор праці може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування, зокрема шляхом проведення аналізу наявної (доступної) інформації про стан додержання об`єктом відвідування законодавства про працю. Документи, одержані під час підготовки до проведення інспекційного відвідування, що містять інформацію про порушення об`єктом відвідування вимог законодавства про працю, долучаються до матеріалів інспекційного відвідування. Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

За приписами пункту 10 Порядку №823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.

Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання (п.11).

Пунктом 13 Порядку №823 встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право: 1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення; 2) одержувати копію направлення на проведення інспекційного відвідування; 3) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; коли на офіційному веб-сайті Держпраці не оприлюднено уніфікованої форми акта інспекційного відвідування; 4) вимагати припинення інспекційного відвідування у разі перевищення визначеного пунктом 9 цього Порядку максимального строку здійснення такого заходу; 5) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження до акта інспекційного відвідування; 6) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед поданням акта інспекційного відвідування для підпису об`єктом відвідування або уповноваженою ним посадовою особою; 7) перед підписанням акта інспекційного відвідування бути поінформованим про свої права та обов`язки; 8) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства; 9) вимагати нерозголошення комерційної таємниці або конфіденційної інформації об`єкта відвідування; 10) оскаржувати в установленому законодавством порядку неправомірні дії інспектора праці; 11) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань; 12) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 13) оскаржувати відповідно до пункту 26 цього Порядку припис та/або вимогу інспектора праці.

У разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування, зокрема ненадання на письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 10 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, перевищення строків проведення інспекційного відвідування, визначених пунктом 9 цього Порядку, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування із зазначенням відповідних підстав, який у разі можливості підписується об`єктом відвідування або іншою уповноваженою ним особою (п.14 Порядку №823).

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП України та частинами 2-7 статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначений "Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок №509, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно із пунктом 2 Порядку №509 штрафи накладаються, зокрема, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/ невиїзного інспектування.

Відповідно до п.п. 3, 4 Порядку №823 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка.

Порушення відповідачем вказаних норм під час проведення інспекційного відвідування та винесення оскаржуваної постанови судом не встановлено.

Доводи сторони позивача про те, що під час інспекційного відвідування не вжито всіх передбачених законодавством заходів фіксації є необґрунтованими, оскільки 18.11.2021 відповідачем до матеріалів справи долучено диск із відео- та фотофіксацією заходу контролю ФОП ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку суті виявлених відповідачем порушень, суд виходив із такого.

Оскаржувана постанова винесена відповідачем за неналежне оформлення позивачем трудових відносин з особами, які, на думку відповідача, перебувають з ним у трудових відносинах.

За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.

Частиною 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За приписами ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання не індивідуально-визначеної роботи, а трудових функцій в діяльності підприємства за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом цивільно-правового договору є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

При цьому забороняється допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника, а підприємство щодо неї є суб`єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України. Тобто відносини між сторонами фактично є такими, що регулюються законодавством про працю, сторони розуміють цей факт, але жодним чином не оформляють своїх відносин. Особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, підприємства.

Як видно із акта інспекційного відвідування, позивачем допущено до роботи 5 осіб, без укладення трудових договорів, оформлених відповідними наказами про прийняття таких осіб на роботу, та не подано повідомлення до податкового органу про прийняття працівників на роботу. Так, зазначено, що позивачем допущено до роботи без оформлення трудових відносин ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , особу, яка ідентифікувала себе як ОСОБА_5 та особу жіночої статі, яка відмовилася себе ідентифікувати, та яка магазині " ІНФОРМАЦІЯ_3 " за адресою: АДРЕСА_3 перебувала за прилавком, рахувала гроші та записувала дані в журнал.

Висновок про допуск позивачем до роботи без оформлення трудових відносин ОСОБА_2 зроблено на підставі того, що ОСОБА_2 09.07.2021 о 14:20 год здійснювала продаж товарів в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Також відповідач виходив з того, що за інформацією, наданою Держпраці України, у ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований реєстратор розрахункових операцій. Враховуючи вимоги Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та вимоги п. 2-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2000 № 1336, оскільки в даному магазині встановлено РРО, який зареєстрований на ФОП ОСОБА_1 , то відповідач зробив висновок, що працівник ОСОБА_2 здійснювала продаж тютюнових виробів саме в інтересах позивача.

На спростування вказаних висновків до матеріалів справи позивачем додано трудовий договір між працівником і фізичною особою-підприємцем, що використовує найману працю, укладений 09.07.2021 між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , наказ (розпорядження) № 1 від 09.07.2021 про прийняття на роботу ФОП ОСОБА_6 ОСОБА_2 , повідомлення від 09.07.2021 про прийняття на роботу ФОП ОСОБА_6 ОСОБА_2 .

12.07.2021 позивачем надано усні пояснення із зазначенням того, що за адресою: АДРЕСА_2 діяльність ним не здійснюється, в тому числі і з продажу підакцизних товарів. Зазначено, що за вказаною адресою свою діяльність провадить ФОП ОСОБА_6 , з якою ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах, та в інтересах якої здійснює продаж товарів.

Також суд враховує, що пояснень щодо перебування вказаної особи у трудових правовідносинах з позивачем, виконання робіт з відома, за дорученням та в його інтересах, отримання заробітної плати від позивача, інспекторами від ОСОБА_2 відібрано не було та до акта інспекційного відвідування не долучено.

Наявність у ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрованого реєстратора розрахункових операцій не доводить, що ОСОБА_2 здійснювала трудові функцій саме в інтересах позивача.

Відтак, суд вважає безпідставним висновок відповідача про допуск позивачем до роботи ОСОБА_2 без укладення трудових договорів, оформлених відповідними наказами про прийняття таких осіб на роботу, та неподання повідомлення до податкового органу про прийняття працівників на роботу.

Щодо допущення позивачем до роботи ОСОБА_3 , то в акті інспекційного відвідування зафіксовано, що 09.07.2021 о 15:10 год зазначена особа здійснювала продаж товарів в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_3 " за адресою: АДРЕСА_4 . В своїх поясненнях інспектору праці зазначила, що працює в магазині приблизно місяць, при стажуванні здійснювала продаж товарів, трудового договору не підписувала, але віддала документи для його оформлення.

19.07.2021 позивачем на вимогу інспектора праці надано копії трудових договорів, наказів про прийняття на роботу та повідомлень про прийняття працівника на роботу. Так, зокрема, надано трудовий договір, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , датований 08.07.2021, наказ (розпорядження) від 08.07.2021 №5 про прийняття на роботу з 09.07.2021, повідомлення про прийняття на роботу від 09.07.2021. Вказані докази також надані до матеріалів справи.

На підставі вищевикладеного суд вважає безпідставними висновки відповідача, що позивачем при допуску ОСОБА_3 до роботи порушено вимоги законодавства про працю.

Щодо висновку про допущення позивачем до роботи особи, яка ідентифікувала себе як ОСОБА_5 , то в акті інспекційного відвідування зазначено, що 14.07.2021 о 17:05 год у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_3 " за адресою АДРЕСА_5 вказана особа надавала консультацію покупцеві, від надання пояснень інспектору праці відмовилась, проте зазначила, що зайшла допомогти начальнику, а саме "Ляшку Славіку".

На переконання суду, наданий відповідачем відеодоказ не містить доказів виконання особою, яка ідентифікувала себе як ОСОБА_5 , функцій продавця та здійснення нею продажу товарів.

Стосовно особи жіночої статі, яка відмовилася себе ідентифікувати та яка в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_3 " за адресою АДРЕСА_3 перебувала за прилавком, рахувала гроші та записувала дані в журнал, то з досліджених судом відеодоказів неможливо встановити у діяльності вказаної особи ознак роботи найманого працівника.

Суд враховує, що пояснень щодо перебування вказаних осіб у трудових правовідносинах з позивачем, виконання робіт з відома, за дорученням та в його інтересах, отримання заробітної плати від позивача, інспекторами від вказаних осіб відібрано не було та до акта інспекційного відвідування не долучено.

З огляду на викладене факту допуску позивачем до виконання трудових обов`язків вказаних осіб відповідачем не доведено.

Відтак, суд вважає, що висновки відповідача щодо порушення позивачем законодавства про працю є необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці відповідача та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Під час судового розгляду справи аргументи відповідача про наявність у позивача порушень законодавства про працю, за які останній може нести відповідальність у вигляді фінансових санкцій не знайшли свого підтвердження.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Суд також зазначає, що згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пункті 45 рішення в справі "Бочаров проти України", пункті 53 рішення в справі "Федорченко та Лозенко проти України" та пункті 43 рішення в справі "Кобець проти України", при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоб не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 2270 грн підлягає стягненню на користь позивача з управління Держпраці у Вінницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Вінницькій області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ВН 4419/488/АВ/ТД-ФС від 30.08.2021.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці у Вінницькій області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2270 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Управління Держпраці у Вінницькій області (21050, м. Вінниця, вул. Магістратська, 37, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович