Справа № 500/2477/21
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Баб`юк П.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 500/2477/21 пров. № А/857/19211/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Матковської З.М., Хобор Р.Б.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі №500/2477/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

29.04.2021р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просив суд, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1905 від 12.04.2019р.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.09.2021р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління ДПС у Тернопільській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.09.2021р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Тернопільській області як платник податків.

З свідоцтва від 27.04.2009р. видно, що ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі (кормоцеху-зерноскладу), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Площа даної нежитлової будівлі складає - 730,2 кв. м., що підтверджується експлікацією внутрішніх площ до плану житлового дому.

Головне управління ДПС у Тернопільській області нарахував позивачу суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2018 рік у розмірі - 27185,35грн. та прийняв податкове повідомлення-рішення №0-1905 від 12.04.2019р., яке останній отримав 01.04.2021р.

Податковим періодом, за який здійснювалось нарахування податкового зобов`язання є 2018р.

Загальна площа об`єкта нежитлової нерухомості, яка знаходиться на території Жниборідської сільської ради в АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності позивачу становить 730,2 кв.м, що підтверджується експлікацією внутрішніх площ до плану житлового дому.

Рішенням Жниборідської сільської ради №42 від 23.06.2017р. «Про встановлення ставок податків та зборів на території Жниборідської сільської ради» встановлено ставку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Із п.2.2 даного Рішення Жниборідської сільської ради №42 від 23.06.2017р. видно, що ставка податку для нежитлових приміщень, які перебувають у приватній власності фізичних осіб становить 0,05 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного ( податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування.

ст.265 ПК України передбачено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

В п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України видно, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п. 266.2.1 п.266.2, п.п. 266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

п.п.266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Із змісту Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» видно, що з 1 січня 2018 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі - 3723 гривень.

Отже, 0,05% розміру мінімальної заробітної плати становить - 1,86 грн. Площа об`єкту нерухомості ОСОБА_1 складає - 730,2 кв.м., а тому сума податку, яка має бути сплачена власником нерухомості становить: 1,86 х 730,2=1358,17 грн.

Тобто, податок, який підлягав сплаті позивачем складає - 1358,17 грн., а податковий орган нарахував - 27185,35 грн

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податковий орган невірно розрахував суму податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки Головне управління ДПС у Тернопільській області як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб передбачений законами та Конституцією України.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі № 500/2477/21- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді З. М. Матковська
Р. Б. Хобор
У зв`язку з УКАЗОМ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №64/2022 від 24.02.2022р. "Про введення воєнного стану в Україні" повний текст постанови складено у строк встановлений ч.3 ст.243 КАС України. Однак, надісланий до Єдиного Державного реєстру судових рішень 31.03.2022р.

У зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Матковської З.М. у відпустці, повний текст судового рішення складено та підписано 31.03.2022 р.