Справа № 420/11337/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/11337/21
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І. О.,

суддів - Стас Л. В., Шевчук О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, (далі - Комісія) в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії від 15.04. 2021 №3/6/1 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій, відповідно до пункту 11 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язати повторно розглянути заяву від 09.03.2021 та прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій, відповідно до пункту 11 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати посвідчення встановленого зразка.

Позивач, вважаючи, що має право на статус «ветеран війни-учасник бойових дій», керується пунктом 11 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зазначає, що залучався до особового складу піротехнічної групи АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області для забезпечення виконання робіт з оточення доступу небезпечної зони та буксирування міни з місця знаходження до безпечної відстані від населених пунктів для її подальшої ліквідації.

На підтвердження своєї позиції позивач надав копії актів виконаних робіт з розмінування місцевості, які свідчать про те, що він приймав безпосередню участь в розмінуванні місцевості 04.04.2018, 05.04.2018 та 13.04.2018, про що свідчать його підписи під кожним таким актом.

До того ж, безпосередню участь позивача в розмінуванні місцевості підтвердили своїми поясненнями командири катерів морської охорони - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов ОСОБА_1 задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав підтвердженим той факт, що, відповідно до пункту 11 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач має право на присвоєння йому статусу «ветеран війни - учасник бойових дій», оскільки він безпосередньо приймав участь у розмінуванні місцевості, про що свідчать відповідні докази наявні у матеріалах справи.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, Адміністрація Державної прикордонної служби України подала апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтування апеляції складається з таких підстав.

По-перше, скаржник зазначає, що ОСОБА_1 не є фахівцем з розмінування, не проходив службу в уповноваженому підрозділі, особисто участі у знешкодженні вибухонебезпечного предмета не приймав, а відтак на нього не поширюється дія пункту 11 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

По-друге, видалення мін здійснюється за допомогою спеціальних кораблів, які мають назву тральщики. Однак, відсутні підстави вважати ОСОБА_1 особою, яка на мінних тральщиках брала участь у траленні бойових мін у воєнний і повоєнний час.

По-третє, ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, не повинен був входити до складу групи піротехнічних робіт і фактично до такої групи не входив, про що свідчать надані ним акти про виконання робіт з розмінування місцевості.

По-четверте, скаржник вважає, що в матеріалах справи відсутні накази про допущення позивача до знищення вибухонебезпечних предметів, про призначення до групи розмінування, про виїзд групи на розмінування, а відтак недоведений факт безпосередньої участі позивача у виконанні робіт з розмінування чи ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій в умовах загрози вибухів.

До того ж, скаржник наголошує, що суд першої інстанції, зобов`язуючи прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій, перебрав на себе повноваження уповноваженого органу Адміністрації Держприкордонслужби.

У відзиві на апеляцію позивач вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач звертає увагу на те, що, дійсно, він не розміновував вибухонебезпечні предмети в сенсі їх виявлення, знешкодження та знищення, але він працював в безпосередній близькості з групою розмінування, оскільки перевозив особовий склад піротехнічної групи безпосередньо до мін та здійснював оточення доступу небезпечної зони, що тягло за собою ймовірну несподівану загрозу здоров`ю та життю.

Щодо спеціальних кораблів, які мають назву тральщики, позивач пояснює, що ситуація була критична, а тому не було часу очікувати прибуття мінного тральщика з Одеси. У зв`язку з цим, оперативним штабом та органами влади м. Ізмаїл було прийнято рішення задіяти лоцманський катер та катери Одеського загону морської охорони для буксирування мін з місця знаходження до безпечної відстані від населених пунктів для їх подальшої ліквідації.

Таким чином, функції мінного тральщика вимушені були виконувати піротехнічна група та відповідні задіяні катери, на одному з яких він був старшим мотористом-рульовим.

До того ж, позивач зазначає, що відсутність у нього можливості надати інші документи на підтвердження своєї участі у бойових діях, не може слугувати підставою для позбавлення особи права на встановлення статусу учасника бойових дій.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновків, що наявні підстави для її задоволення, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, що встановлені судом першої та апеляційної інстанцій свідчать про наступне.

ОСОБА_1 , з 21.12.2012 по 06.09.2019 проходив військову службу в дивізіоні кораблів та катерів морської охорони (з місцем дислокації н.п. Ізмаїл) Одеського загону морської охорони на посаді старшого моториста - рульового МКаМО BG-709 старший матрос.

У період з 04 по 13 квітня 2018 року ОСОБА_1 перевозив особовий склад піротехнічної групи безпосередньо до мін на річці Дунай.

У зв`язку з тим, що ситуація була критична і не було часу очікувати прибуття мінного тральщика з Одеси, оперативним штабом та органами влади м. Ізмаїл було прийнято рішення задіяти лоцманський катер та катери Одеського загону морської охорони для буксирування мін з місця знаходження до безпечної відстані від населених пунктів для їх подальшої ліквідації.

Функції мінного тральщика вимушені були виконувати піротехнічна група та відповідні задіяні катери, на одному з яких ОСОБА_1 був старшим мотористом-рульовим.

24.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до Комісії із заявою про надання статусу учасника бойових дій.

Листом №126/К-15445 від 05.01.2021 Адмiнiстрацiя Держприкордонслужби повідомила, що рішенням Комiсiї вiд 30.12.2020 № 13/1/1 ОСОБА_1 відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій на підставі підпункту 1 пункту 4 розділу IІ «Положення про комісію Адміністрації Державної прикордонної служби України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни», затвердженого наказом МВС України № 281 від 15.04.2019.

09.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до голови Держприкордонслужби України про прийняття рішення, яким зобов`язати Комісію повторно розглянути питання надання статусу учасника бойових дій (а.с.45-47).

До цієї заяви позивачем, зокрема, надано:

- копії актів виконаних робіт з розмінування місцевості від 04.04.2018, від 05.04.2018, від 13.04.2018 за №№ 38, 39, 49;

- копію довідки №118 від 05.03.2020 Ізмаїльського міськрайонного відділу ГУ ДСНС України в Одеській області;

- копії пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- інформацію з офіційного сайту міста Ізмаїла від 10.04.2018;

- копію фото з місць знаходження мін.

Листом №1210/К-3226-1499 від 18.04.2021 Адмiнiстрацiя Держприкордонслужби повідомила, що рішенням Комісії від 15.04.2021 №3/6/1 ОСОБА_1 відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій на підставі підпункту 1 пункту 4 розділу IІ «Положення про комісію Адміністрації Державної прикордонної служби України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни», затвердженого наказом МВС України № 281 від 15.04.2019.

Таке рішення обґрунтовано тим, що відсутні документи, які містять достатні докази для надання статусу учасника бойових дій (а.с.51).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Положенням про комісію Адміністрації Державної прикордонної служби України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.04.2019р. № 281 визначено, що основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішення щодо визнання учасниками бойових дій військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужба), членів екіпажів кораблів, катерів, суден забезпечення, літаків та вертольотів, осіб, які, перебуваючи на борту кораблів, катерів, суден забезпечення, літаків (вертольотів) Держприкордонслужби, виконували бойове (службове) завдання із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з військовими формуваннями інших держав і незаконними збройними формуваннями, позбавлення такого статусу, а також розгляд питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни працівникам Держприкордонслужби, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (п.1 розд. ІІ Положення).

З метою забезпечення виконання покладених на неї завдань Комісія має, зокрема, право:

- приймати рішення про надання статусу учасника бойових дій, учасника війни;

- приймати рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни.

Пунктом 11 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі - Закон №3551), в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Тобто, з викладеної норми можна дійти висновку, що дана стаття містить умови участі особи у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) та безпосереднього виконання такою особою завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги ОСОБА_1 , спираючись на надані ним докази, дійшов висновку, що останній, безпосередньо приймав участь у розмінуванні місцевості.

Не погоджуючись з таким висновком, скаржник заявив, що ОСОБА_1 не є фахівцем з розмінування, не проходив службу в уповноваженому підрозділі, особисто участі у знешкодженні вибухонебезпечного предмета не приймав.

Надаючи оцінку таким доводам скаржника, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до спільного наказу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерства оборони України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про організацію робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів на території України та взаємодію під час їх виконання» від 27.05.2008 №405/223/625/455, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 липня 2008 року за №591/15282 (чинний), проведення робіт з розмінування виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів, що залишилися на території України після війн, сучасних боєприпасів і підривних засобів крім вибухових пристроїв, що використовуються в терористичних цілях та інших вибухотехнічних робіт на всій території України, у внутрішніх водах та акваторіях Азовського і Чорного морів за винятком територій, які надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військових навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і об`єктів транспортної системи), покладено на територіальні органи управління та підпорядковані МНС підрозділи Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту.

Безпосередню організацію виконання завдань щодо розмінування (знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів та проведення інших вибухових робіт, координацію дій підпорядкованих піротехнічних підрозділів та груп розмінування, налагодження взаємодії між центральними органами виконавчої влади, на які покладено реалізацію завдань з розмінування, а також місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування покласти на структурний підрозділ МНС, службу мінної безпеки Міноборони та Держспецтрансслужбу.

Роботи з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів здійснювати групами піротехнічних робіт територіальних органів управління та підпорядкованих МНС підрозділів Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, групами розмінування Збройних Сил України та Держспецтрансслужби.

Як свідчать обставини справи, ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, не входив до складу групи піротехнічних робіт, а, отже, не мав повноважень безпосередньо здійснювати роботи з розмінування чи тралення бойових мін.

Як випливає з актів виконання робіт з розмінування місцевості, останні складалися та підписувалися як складом піротехнічного підрозділу, в який, зокрема, входили водолаз - сапер, водій сапер, старший сапер, так і складом представників. До складу представників, входили, зокрема, командири катерів морської охорони та позивач в статусі старшого моториста - рульового.

Відповідно до наказу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи «Про вдосконалення порядку визначення статусу «учасник бойових дій» особам рядового та начальницького складу МНС» від 06.11. 2006 №707 до безпосереднього виконання піротехнічних робіт, пов`язаних із знешкодженням та знищенням ВНП, допускати тільки штатний склад груп піротехнічних робіт, який пройшов навчання за спеціальністю у навчальних закладах МНС і Міноборони. На ці посади призначати переважно особовий склад, який має відповідну підготовку, досвід роботи за фахом, дотримується високої службової дисципліни.

Допуск до безпосереднього виконання піротехнічних робіт, пов`язаних із знешкодженням та знищенням ВНП, оформляти відповідними наказами. Виключити допуск до безпосереднього виконання робіт із знешкодження та знищення ВНП особового складу управлінь (відділів) цивільного захисту, управлінь (відділів) пожежно-рятувальних сил, інших структурних підрозділів, керівного складу загонів технічної служби, аварійно-рятувальних загонів спеціального призначення ГУ (У) МНС в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, Аварійно-рятувальних загонів та Навчального центру Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, які повинні здійснювати тільки забезпечення зазначених робіт.

Водночас Законом України «Про Державну прикордонну службу України» не передбачено здійснення функцій з розмінування.

У структурі Державної прикордонної служби України не створювались оператори протимінної діяльності та відсутні відомчі нормативні акти з питань надання статусу учасника бойових дій військовослужбовцям Держприкордонслужби, у зв`язку з виконанням ними завдань із розмінування.

Розділом IV наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.12.2018 №1048 «Про затвердження Положення про комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі України з надзвичайних ситуацій та Інструкції про порядок видачі посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни - учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості в Державній службі України з надзвичайних ситуацій», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 січня 2019 р. за № 55/33026 встановлено, що Комісія МНС приймає рішення про надання статусу учасника бойових дій на підставі таких документів:

наказ про допущення особового складу до знищення вибухонебезпечних предметів за результатами проведених зборів та складених заліків;

витяги з наказів начальників головних управлінь (управлінь) ДСНС України в областях та м. Києві, підрозділів безпосереднього підпорядкування про призначення до групи розмінування;

витяги з наказів начальників головних управлінь (управлінь) ДСНС України в областях та м. Києві, підрозділів безпосереднього підпорядкування про виїзд у складі групи на розмінування;

акти виконання робіт з очищення (розмінування) місцевості від вибухонебезпечних предметів.

У разі відсутності документів, зазначених у пункті 1 цього розділу, що необхідні для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цього розділу, дозволяється брати до уваги довідки, видані архівними установами відомств, уповноважених на направлення особового складу для виконання завдань з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні робіт з розмінування чи ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій в умовах загрози вибухів, а саме відомості про призначення до групи розмінування, про виїзд у складі групи на розмінування, про виконання робіт з розчищення місцевості (територіальних і нейтральних вод) від вибухонебезпечних предметів (бойових мін).

Комісія, досліджуючи надані їй на розгляд акти виконаних робіт з розмінування місцевості від 04.04.2018 № 38, від 05.04.2018 № 39 та від 13.04.2018 № 49, на думку суду апеляційної інстанції, дійшла обґрунтованого, висновку про те, що надані документи не підтверджують безпосередню участь позивача у розмінуванні (виявленні, знешкодженні, транспортуванні та знищенні) вибухонебезпечних предметів.

Наведені обставини, підтвердив і позивач у відзиві на апеляційну скаргу, заявляючи при цьому, що працював в безпосередній близькості з групою розмінування, позаяк перевозив особовий склад піротехнічної групи безпосередньо до мін та здійснював оточення доступу небезпечної зони, що тягло за собою ймовірну несподівану загрозу здоров`ю та життю.

Колегія суддів критично оцінює таку заяву позивача, адже пункт 11 частини 1 статті 6 Закону №3551 містить обов`язкову умову для надання особі статусу «учасника бойових дій» - безпосередньо виконання такою особою завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України.

Верховний Суд, розглядаючи подібні правовідносини, у постанові від 14.12.2021 (справа №815/3285/17) акцентував увагу на тому, що для надання статусу учасника бойових дій, відповідно до вимог пункту 11 частини 1 статті 6 Закону №3551, необхідна така умова як безпосереднє виконання особою завдань щодо розмінування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що у межах спірних правовідносин суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що виразилось у неправильному тлумаченні закону.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України- задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року -скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя О. А. Шевчук

Повне судове рішення складено 29.03.2022.