Справа № 500/6626/21
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/6626/21 пров. № А/857/750/22

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Глушко І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 року (рішення ухвалене у м. Тернопіль судом у складі головуючого судді Подлісної І.М., повне судове рішення складено 02.12.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дії щодо відмови у здійснення перерахунку та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дії щодо відмови у здійснення перерахунку та зобов`язання вчинити дії.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою, в якій просила зарахувати їй до стажу роботи на посаді судді додаткових п`ять років роботи у сфері права і визначити його як 28 (двадцять вісім) років 05 (п`ять) місяців 15 (п`ятнадцять) днів. Здійснити перерахунок та виплату довічного грошового втримання судді у відставці, на підставі довідки Тернопільського апеляційного суду за № 01-17/186/2020 від 14.07.2020 у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді, з урахуванням стажу судді 28 (двадцять вісім) років 05 (п`ять) місяців 15 (п`ятнадцять) днів, з урахуванням фактично виплачених сум. Листом за №5541-5646/Ж-02/8-1900/21 від 20.09.2021 ГУПФУ в Тернопільській області повідомило позивача про відмову у задоволенні її заяви. Позивач вважає, що дії працівників Пенсійного фонду при обчисленні стажу та перерахунку грошового утримання не відповідають вимогам закону. Просив позов задоволити.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді додаткових п`ять років роботи у сфері права і визначити його як 28 (двадцять вісім) років 05 (п`ять) місяців 15 (п`ятнадцять) днів. Зобов`язано здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Тернопільського апеляційного суду за № 01-17/186/2020 від 14.07.2020 у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді, з урахуванням стажу судді 28 (двадцять вісім) років 05 (п`ять) місяців 15 (п`ятнадцять) днів, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці з 20.12.2016 року. У грудні 2016 року їй в установленому законом порядку було призначено щомісячне довічне грошове утримання, у розмірі 86% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

На час виходу у відставку трудовий стаж позивача становив: стаж на посаді судді - 23 роки 05 місяців 15 днів (з 21 червня 1993 року по 16 березня 2017 року); стаж на посаді юрисконсульта Тернопільської ОТП по тарі тресту Укрпромтара - 4 роки 09 місяців, 112 днів ( з 21.12.78 р. по 03.10.83 р.); стаж на посаді адвоката Тернопільської юридичної консультації - 9 років 9 місяців 2 дні (з 03.0.1983 р. по 05.07.1993 р).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду за №500/2906/20 від 10.11.2020 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити мені з 19.02.2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Тернопільського апеляційного суду за № 01-17/186/2020 від 14.07.2020, з урахуванням фактично виплачених сум.

На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 року відділом з питань перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області проведено перерахунок отриманого позивачем щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року із врахуванням розміру суддівської винагороди відповідно до довідки Тернопільського апеляційного суду за № 01-17/186/2020 від 14.07.2020.

При здійсненні перерахунку нарахованого довічного грошового утримання судді у відставці Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області взяло до уваги лише час роботи на посаді судді 23 роки 05 місяців 15 днів, а також зменшило відсотковий розмір довічного грошового утримання судді у відставці від заробітної плати судді з 86% до 56%.

Відтак, позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою, в якій просила зарахувати до стажу роботи на посаді судді додаткових п`ять років роботи у сфері права і визначити його як 28 ( двадцять вісім) років 05 (п`ять) місяців 15 (п`ятнадцять) днів та здійснити перерахунок та виплату довічного грошового втримання судді у відставці, на підставі довідки Тернопільського апеляційного суду за № 01-17/186/2020 від 14.07.2020 у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді з урахуванням стажу судді 28 (двадцять вісім) років 05 (п`ять) місяців 15 (п`ятнадцять) днів, з урахуванням фактично виплачених сум.

Листом за №5541-5646/Ж-02/8-1900/21 від 20.09.2021 ГУПФУ в Тернопільській області повідомило позивачу про відмову у задоволенні її заяви.

Згідно пункту 11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів" № 2453- VI від 07.07.2010 року, який набрав чинності 30.07.2010 року, судді, призначені чи обранні на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Частиною 1 ст.137 Закону № 1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною другою ст. 137 Закону № 1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Частина перша статті 7 Закону № 2862-ХІІ (чинна на момент мого призначення на посаду судді) визначала, що на посаду судді апеляційного суду може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як п`ять роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Вимоги, визначені Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ "Про статус суддів" діяли з 10.02.1993 року до 05.07.2001 року при обранні суддів на посаду вперше, тобто на дату обрання позивача та зарахування на посаду судді апеляційного суду Тернопільської області - 21 червня 1993 року, що підтверджується копією трудової книжки та матеріалами пенсійної справи.

Право на зарахування стажу роботи в галузі права п`ять років мають судді, яких було обрано на посаду судді Верховного Суду Республіки Крим, обласного, Київського і Севастопольського міських, військового суду регіону і Військово-Морських Сил України згідно з вимогами, встановленими Законом № 2862-ХІІ.

Системний аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби, час роботи на посаді слідчого.

Право на зарахування стажу роботи в галузі права до п`яти років (фактичний стаж за юридичною спеціальністю) мають судді, яких було обрано на посаду судді апеляційного суду вперше згідно з вимогами, встановленими Законом № 2862-ХІІ на день їх обрання.

Згідно запису в трудовій книжці, позивач зарахована на посаду судді апеляційного суду Тернопільської області 21 червня 1993 року.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що позивач має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді додаткових п`ять років роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше, а тому і порушене її право підлягає поновленню шляхом зобов`язання зарахувати цей період до стажу роботи судді.

Загальний стаж позивача для визначення відсоткового розміру її щомісячного довічного утримання судді у відставці становить 28 (двадцять вісім) років 5 (п`ять) місяців, 15 днів.

Не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, стажу роботи в галузі права - п`ять років, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №9901/302/19 (провадження № 11-882заі19). Зокрема, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. Водночас при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частин першої та другої статті 137 Закону № 1402-VIII як стаж, який зараховується додатково. У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений -частиною другою статті 137 цього Закону, визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі у конкурсі та надає право для призначення на цю посаду за його результатами.

Згідно частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII прийнята на покращення соціального захисту суддів як висококваліфікованих фахівців та підвищення їх соціального захисту і передбачає додаткову можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а не альтернативну можливість вибору стажу, адже в абзаці четвертому пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Частина третя статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", визначає розмір щомісячного довічного грошового утримання, який виплачується судді у відставці при призначенні. Розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону та з урахуванням рішення КСУ від 04.12.2018 № 11- р/2018.

Питання перерахунку раніше призначеного щомісячного грошового утримання суддів у відставці врегульовано ч. 4 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402 "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Верховний Суд у постановах від 06.03.2019 року у справі №638/12586/16-а та від 11.02.2020 року у справі № 200/3958/19- а, постійно висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 року, відповідач здійснив з 19.02.2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, який був визначений у розмірі 86%, та його основний розмір після перерахунку склав 56% суддівської винагороди.

Такі дії по перерахунку довічного утримання позивача, які виразились у зменшенні основного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці із 86% суддівської винагороди до 56 %, неправомірними і такими що суперечать вимогам закону.

Призначення та перерахунок щомісячного утримання є різними за змістом та механізмом процедурами та встановлення розміру щомісячного довічного утримання. Відтак, при перерахунку довічного утримання має застосовуватись норма, що визначає розмір довічного утримання у відсотках, яка діяла на момент призначення такого (утримання).

Оспорюване зменшення розміру довічного грошового утримання позивача суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, яка згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, відповідного якої, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (справа "Пічкур проти України", "Стек та інші проти Сполученого Королівства").

Згідно ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, однак Законом України «Про судоустрій і статус суддів» обсяги існуючих прав суддів загальних судів було звужено.

Відповідно до ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Виходячи з норм ст. 58 Конституції України матеріальні та соціальні гарантії позивача як судді у відставці, які були встановлені на день його виходу у відставку, не можуть бути обмежені або скасовані ані новими законами, ані внесенням змін до чинних законів.

Згідно рішенням Конституційного суду України №1-рп від 09.02.1999 року щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (Про зворотну дію у часі закону ті інших нормативно-правових актів), Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів, та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта Не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Закріплення принципу незворотності, дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до рішення Конституційного Суду від 5 квітня 2001 року за № 3- рп/2001 року за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України ( справа про податки)» Конституційний Суд надав офіційне тлумачення ч. 1 ст. 58 Конституції України, в якому вказав, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно - правових актів.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 року дано офіційне тлумачення ст. 22 Конституції України, а саме: поняття «звуження змісту та обсягу прав і свобод, що відповідно до положень ч. 3 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані: при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів».

Судова колегія апеляційного суду вважає, що при вирішенні даного спору суду слід врахувати також роз`яснення, викладені у Листах Вищої Ради Правосуддя, Верховного суду, Вищої Кваліфікаційної комісії Суддів України, Ради суддів України, Державної судової адміністрації України, Національної школи суддів України від 05.11. 2018 №41783/ 9-18, №2664/02-18, № 01- 6157/18, №9-ре 111/18, № 1- 22433/18, № 02/3878, у яких роз`яснено порядок застосування встановленого Законом правового механізму зарахування до спеціального стажу судді будь - якого юридичного стажу, в тому числі і на посаді адвоката, який був необхідною кваліфікаційною вимогою призначення позивача на посаді судді.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 року у справі №500/6626/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
І. В. Глушко