Справа № 380/4066/22
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року справа № 380/4066/22

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Желік О.М.,

секретар судового засідання Наум`як Х.О.,

за участю:

позивач ОСОБА_1 ,

представник відповідача Шелінська Ю.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про стягнення незаконно знятої заробітної плати,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни, в якому просить:

Стягнути з відповідача на користь позивача 23976,60 грн незаконно знятої заробітної плати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Юлією Андріївною на підставі виконавчого напису №9051, виданого 24.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазанової Олени Миколаївни відкрито виконавче провадження, накладено арешт на кошти боржника - ОСОБА_1 і станом на 27.01.2022 року здійснено стягнення з рахунку боржника в загальній сумі 29970,75 грн.

Позивач стверджує, що оскільки, відповідно до ч.1.ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості за іншими видами стягнення, якщо інше не передбачено законом - 20 відсотків, тобто відповідачем неправомірно стягнено 80 відсотків заробітної плати. Відтак наполягає на стягненні з відповідача 23976,60 грн незаконно стягнутої заробітної плати.

Відповідач проти позову заперечила з підстав, що ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку на кошти, на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також відповідач посилається на висновок Верховного суду України у справі № 756/1927/16-ц, що кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальні виплати) та набули статус вкладу.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 28.02.2022 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Судом встановлені наступні обставини:

На виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. перебуває виконавче провадження ВП №67318329 з примусового виконання виконавчого напису № 9051, виданого 24.09.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Ідея Банк" невиплачених в строк грошових коштів на підставі Кредитного договору №К01.00203.007204066 від 23.11.2020 року, укладеного між Акціонерним товариством "Ідея Банк" та ОСОБА_1 , строк платежу за яким настав 23.04.2021 року.

29.10.2021 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника основної винагороди, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

29.10.2021 року виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та скеровано в банківські установи до виконання - АТ КБ "ПриватБанк", АТ Кредобанк, АТ "Райффайзен Банк Аваль", АТ "Ощадбанк", АТ «Альфа-банк", АТ "Укрексімбанк", АТ "УкрСиббанк", АТ "Універсал Банк", АБ "Укргазбанк", АТ "ПУМБ", АТ "А-Банк", АТ "Таскомбанк", АТ "ОКСІ БАНК", ПАТ "АКБ "Індустріалбанк", ПАТ "Банк Восток", АТ "ПроКредитБанк, АТ "ОТП Банк", АТ АКБ "Львів", АТ "АКБ "Конкорд", АТ "Ідея Банк", АТ "Агропросперіс Банк", АТ АБ "РАДАБАНК".

02.11.2021 року виконавцем направлено електронну вимогу в АТ КБ «ПриватБанк» про надання інформації стосовно наявності та/або стану рахунків боржника.

Згідно електронної відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 02.11.2021 року в боржника наявні 5 відкритих рахунків, залишок коштів на рахунках боржника становить 0,00 гри.; 1,88 грн.; 86,00 грн.; 863,19 грн.; мінус 6204,90 грн. відповідно.

01.11.2021 року позивач отримала копії матеріалів виконавчого провадження, що підтверджується заявою 01.11.2021 року.

20.12.2021 року позивачем подано заяву про зняття арешту з рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», на яку 20.12.2021 року виконавцем надано відповідь з обґрунтуванням неможливості зняття арешту.

22.12.2021 року виконавцем виставлено платіжну вимогу для списання коштів з банківського рахунку НОМЕР_3 в АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно меморіального ордеру №L1228TNONM на депозитний рахунок виконавця 28.12.2021 року надійшли кошти в сумі 23015,54 грн., які були перераховані платіжними дорученнями 28.12.2021 року наступним чином:

20402,40 грн. платіжним дорученням №5405, як заборгованість на користь стягувана;

2040,24 грн. платіжним дорученням №5403, як основна винагорода приватного виконавця;

572,90 грн. платіжними дорученнями №5403 та №5404 як витрати виконавчого провадження (203,66 грн. мінімальних і 369,24 гри. додаткових витрат виконавчого провадження).

26.01.2022 року виконавцем виставлено платіжну вимогу для списання коштів з банківського рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно меморіального ордеру №M0127GMA1F на депозитний рахунок виконавця 27.01.2022 року надійшли кошти в сумі 6955,21 грн., які були перераховані платіжними дорученнями 28.01.2022 року наступним чином:

6322,92 грн. платіжним дорученням № 5737, як заборгованість на користь стягувана;

632,29 грн. платіжним дорученням № 5736, як основна винагорода приватного виконавця. Отже, в загальному на виконання виконавчого напису № 9051 від 24.09.2021 року з позивача стягнуто 29970,75 грн.

Позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає дії відповідача щодо списання коштів з рахунку № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приват Банк» в сумі 29970,75 грн. на виконання виконавчого напису № 9051 від 24.09.2021 року протиправним та такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Судом не враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірних дій відповідача з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Судом встановлено, що після відкриття виконавчого провадження, виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та в подальшому платіжними вимогами кошти були списані з рахунку боржника та перераховані в загальній сумі 26725,32 грн. платіжними дорученнями 28.12.2021 року та від 28.01.2022 року на користь стягувача на виконання виконавчого напису № 9051 від 24.09.2021 року.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ст. 10 цього ж Закону, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із п. 7 ч. 3 ст. 18 цього ж Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно із ч. 2 ст. 48 цього ж Закону, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно із ч. 3 ст. 52 цього ж Закону, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно із абз. 2 ч. 2 ст. 59 цього ж Закону, виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 59 цього ж Закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Згідно із ст. 68 цього ж Закону:

1. Стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

2. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

3. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Таким чином, на думку суду, дії відповідача щодо виконання виконавчого напису нотаріуса № 9051 від 24.09.2021 року відповідають та повністю узгоджуються із наведеними нормами закону. Списання коштів є наслідком відповідних рішень відповідача, які позивач не оскаржував.

Крім того суд зазначає, що докази скасування чи оскарження вищезгаданих рішень в матеріалах справи відсутні.

Надаючи правову оцінку спірним діям відповідача суд зазначає, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів протиправності поведінки відповідача щодо предмету спору по даній справі.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про стягнення 23976,60 грн незаконно знятої заробітної плати - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 28.03.2022 року.

Суддя О.Желік