Справа № 500/718/22
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/718/22

30 березня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баранюка А.З., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фону України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, які полягають у відмові у призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в зв`язку із призначенням ОСОБА_1 пенсії за віком, призначити і виплатити грошову допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , звернулась до відповідача із заявою про виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Однак, листом від 28.12.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовило у такій виплаті у зв`язку із недостатністю у ОСОБА_1 страхового стажу на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років і, відповідно одержання такої допомоги у разі оформлення пенсії за віком, оскільки займана позивачем з 1 вересня 2005 року по 8 вересня 2019 року та з 9 вересня 2019 року по 9 грудня 2021 року посада завідуючої виробничої практики Кременецького медичного училища імені Арсена Річинського, а надалі Кременецького медичного коледжу імені Арсена Річинського, не міститься в Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909.

Ухвалою судді від 07.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

16.02.2022 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом па день її призначення.

До стажу позивачки, що дає право на призначення грошової допомоги, не враховано наступні періоди: з 01.09.2005 по 08.09.2019 - на посаді завідуючої виробничої практики, з 09.09.2019 по 09.12.2021 - на посаді завідуючої практикою на 0,5 ставки та викладача неврології і психіатрії на 0,5 ставки, оскільки посади завідуючої виробничої практики та завідуючої практикою не передбачені Переліком №909.

По наявних документах у пенсійній справі страховий стаж позивача становить 41 рік 06 місяців 13 днів, в тому числі стаж, який дає право на виплату грошової допомоги - 19 років 12 днів.

Враховуючи зазначене, у позивача недостатньо страхового стажу на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, тому підстави для виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відсутні.

Ухвалою суду від 03.03.2022 розгляд справи відкладено у зв`язку із неприбуттям сторін.

Ухвалою суду від 18.03.2022 призначено судове засідання у справі.

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти позовних вимог заперечує з мотивів викладених у відзиві.

Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

14 грудня 2021 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою, у якій вона просила виплатити 10 місячних пенсій згідно пункту "е" статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Листом № 7872-8078/С-02/8-1900/21 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 28.12.2021 року позивача повідомлено про недостатність страхового стажу на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, а також про відсутність підстав для виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як вбачається із вказаного листа страховий стаж позивача становить 41 рік 06 місяців 13 днів, в тому числі стаж, який дає право на виплату грошової допомоги - 19 років 12 днів.

До стажу позивачки, що дає право на призначення грошової допомоги, не враховано наступні періоди: з 01.09.2005 по 08.09.2019 - на посаді завідуючої виробничої практики, з 09.09.2019 по 09.12.2021 - на посаді завідуючої практикою на 0,5 ставки та викладача неврології і психіатрії на 0,5 ставки, оскільки посади завідуючої виробничої практики та завідуючої практикою не передбачені Переліком №909.

Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач звернулась до суду із відповідним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є зарахування періодів з 01.09.2005 по 08.09.2019 - на посаді завідуючої виробничої практики, з 09.09.2019 по 09.12.2021 - на посаді завідуючої практикою на 0,5 ставки та викладача неврології і психіатрії на 0,5 ставки до стажу позивачки, що дає право на призначення та виплати грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частин 2 статті 24 Закону №1058-1V страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Пунктом 71 розділ XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 затверджений Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, котрий визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 1191).

Згідно з пунктом 2 цього Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" №909 від 04.11.1993 (далі - Постанова №909), відповідно до якої затвердив Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Відповідно до цієї постанови до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Поряд із цим, Верховний Суд при розгляді судових справ щодо аналогічних правовідносин неодноразово вказував на те, що на спірні правовідносини розповсюджується також дія Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 (постанови від 22.05.2018 у справі № 308/5434/17, від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а, від 22.03.2019 у справі №682/2177/17, від 19.03.2019 у справі №466/5637/17).

Як зазначалося вище, відповідачем не враховано до стажу позивачки, що дає право на призначення грошової допомоги наступні періоди: з 01.09.2005 по 08.09.2019 - на посаді завідуючої виробничої практики, з 09.09.2019 по 09.12.2021 - на посаді завідуючої практикою на 0,5 ставки та викладача неврології і психіатрії на 0,5 ставки.

Однак, згідно Переліку № 963 до педагогічних посад відносяться завідувач, керівник виробничої (навчальної) практики, викладачі всіх спеціальностей.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач працювала на посаді завідувача виробничої практики Кременецького медичного училища імені Арсена Річинського (перейменованому Кременецькому медичному коледжі імені Арсена Річинського).

Окрім виконання посадових обов`язків завідувача виробничої практики, позивач виконувала обов`язки викладача і вела учбові предмети (нервові і психічні хвороби) згідно з наказами керівника учбового закладу про педагогічне навантаження викладачів №410 від 2005 року у 2005-2006 роках в кількості 70 годин, № 407 від 07.09.2006 року у 2006-2007 роках - 480 годин, № 399 від 03.09.2006 року у 2007-2008 роках - 480 годин, №455 від 03.09.2008 року у 2008-2009 роках - 480 годин, №340 від 02.09.2009 року у 2009-2010 роках - 480 годин, №343 від 02.09.2010 року у 2010-2011 роках - 480 годин, №426 від 02.09.2011 року у 2011-2012 роках - 480 годин, №349 від 03.09.2012 року 2012-2013 роках - 480 годин, №389 від 02.09.2013 року у 2013-2014 роках - 480 годин, №420 від 28.08.2014 року - 2014-2015 роках - 480 годин, №406 від 04.09.2015 року у 2015- 2016 роках - 480 годин, №366 від 02.09.2016 року у 2016-2017 роках - 480 годин, №308 від 31.08.2017 року у 2017-2018 роках - 480 годин, №313 від 30.08.2018 року у 2018-2019 роках -480 годин.

З 9 вересня 2019 року (наказ директора медичного коледжу №36т від 09.09.2019) ОСОБА_1 працювала на 0,5 ставки завідувача виробничої практики, і одночасно на 0,5 ставки викладача неврології і психіатрії.

Згідно з наказами керівника учбового закладу про педагогічне навантаження викладачів №357 від 04.09.2019 року у 2019-2020 роках позивач викладала учбові дисципліни - неврологію і психіатрію в кількості 720 годин, №292 від 31.08.2020 року в кількості 868 годин, №328 від 01.09.2021 року у 2021-2022 роках передбачене педагогічне навантаження у викладанні учбових предметів в кількості 720 годин.

Крім цього, факт того, що позивач виконувала обов`язки педагогічного працівника підтверджується також її посадовою інструкцією завідувача виробничої практики.

Отже, відповідач необґрунтовано не врахував зазначені вище періоди з 01.09.2005 по 08.09.2019 - на посаді завідуючої виробничої практики, з 09.09.2019 по 09.12.2021 - на посаді завідуючої практикою на 0,5 ставки та викладача неврології і психіатрії на 0,5 ставки (загальною тривалістю 16 років 03 місяці 09 днів) до стажу позивачки що дає право на призначення грошової допомоги.

Підсумовуючи викладене, що суд дійшов висновку, що у позивачки наявний достатній спеціальний страховий (педагогічний) стаж (понад 35 років), необхідний для нарахування та виплати грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Суд вважає, що ефективним способом відновленням прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 передбачену пунктом 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Відтак, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо посилання відповідача на те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду із даним позов, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, на день призначення пенсії позивачки у неї був достатній спеціальний страховий (педагогічний) стаж (понад 35 років), необхідний для нарахування та виплати грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, проте відповідач вказане нарахування не провів.

Про відмову у здійсненні нарахування та виплати грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV відповідач повідомив позивача листом від 28.12.2021.

З даним позовом позивач звернулася до суду 02.02.2022, тобто у термін визначений ст.122 КАС України.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із статтею 139 частини першої КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Баранюк А.З.