Справа № 420/12838/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/12838/21
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 по справі № 420/12838/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Моулін Груп" до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2021 року ТОВ "Моулін Груп" звернулось з вищевикладеним адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Держмитслужби № № UА500050/2021/00187 та рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості №UА500050/2021/000094/2 від 07.06.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 20.01.2020 між іноземною компанією «YIWU GongyuImportandExport CO., LTD» (як продавцем) та ТОВ «Моулін Груп» (як покупцем) було укладено контракт №1-20IMG, за умовами якого продавець продає, а покупець придбає товари в асортименті та кількості, яка вказується у відповідних додатках.

На виконання умов зазначеного контракту відправник (підприємство-нерезидент) «YIWU GongyuImportandExport CO., LTD» поставило позивачу партію товару, а саме арматуру кріплення, фурнітуру та аналогічні вироби з недорогоцінних металів, що використовуються в будівлях для дверей (не містить в своєму складі приймальних та передавальних пристроїв) петлі (завіси) сталеві дверні.

З метою митного оформлення імпортованого товару позивачем, 05.06.2021 була подана до Одеської митниці Держмитслужби митна декларація № UА500500/2021/007029, а також повний та змістовний пакет документів, передбачених Митним кодексом України.

Проте, відповідачем було необґрунтовано винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UА500050/2021/000094/2 від 07.06.2021 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500050/2021/00187.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому позивачем на вимогу контролюючого органу не було надано додаткових документів, які усувають виявлені розбіжності та не спростовано сумніви у правильності задекларованої ним митної вартості.

З огляду на зазначене митним органом не міг бути застосований метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), а було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА500050/2021/000094/2 від 07.06.2021, відповідно до якого митну варіть товару було визначено за 6-м резервним методом. Крім того, за зазначених обставин Одеською митницею Держмитслужби було прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500050/2021/00187.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 18 листопада 2021 року позов задовольнив.

Визнав протиправним та скасував рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UА500050/2021/000094/2 від 07.06.2021.

Визнав протиправною та скасував картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Держмитслужби № UА500050/2021/00187.

Стягнув з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Моулін Груп» суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 2 270,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Одеська митниця подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- аргументація митного органу в обґрунтування своєї позиції про використання інформації ПІК АСМО , ЄАІС;

- оцінка ризиків при перевірці митної вартості товарів з посиланням на відповідні національні та міжнародні нормативно-правові акти;

- посилання на Методологічні рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, які затверджені Державною фіскальною службою України наказом від 11 вересня 2015 року № 689;

- у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву до позову.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ТОВ «Моулін Груп» зареєстровано як юридична особа 12.11.2018 № 0081098 та згідно інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення (основний); 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах.

20.01.2020 між іноземною компанією «YIWU GongyuImportandExport CO., LTD» (як продавцем) та ТОВ «Моулін Груп» (як покупцем) було укладено контракт №1-20IMG, за умовами якого продавець продає, а покупець придбає товари в асортименті та кількості, яка вказується у відповідних додатках.

Згідно п.2.1-2.3 Договору ціна на товар узгоджується на кожну партію товару та указується в додатках. Ціна встановлюються в доларах США за 1 (одну) одиницю товару та розуміється на умовах CFR морський порт Одеса.

В ціну товару входить вартість тари, упаковки і маркування, доставка товару у вказаний покупцем порт, страхування згідно умовам поставки.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що поставка товару здійснюється згідно с правилами Інкотермс 2010 на умовах CFR морський порт Одеса.

24.12.2020 між компанією «YIWU GongyuImportandExport CO., LTD» (як продавцем) та ТОВ «Моулін Груп» (як покупцем) було укладено додаткову угоду №02 до контракту №1-20IMG від 20.01.2020, згідно якої сторони погодили поставку відповідного товару на загальну вартість 2163,00 дол. США. Також у пункті 6 додаткової угоди №02 від 24.12.2020 року передбачено умови оплати передоплата 100%.

На виконання зазначеного контракту на адресу позивача компанією «YIWU GongyuImportandExport CO., LTD» було поставлено партію товару.

З метою митного оформлення імпортованого товару позивачем 05.06.2021 була подана до Одеської митниці Держмитслужби митна декларація №UА500500/2021/007029, у якій товариством з обмеженою відповідальністю «Моулін Груп» в графі 31 було зазначено опис товару «арматура кріплення, фурнітура та аналогічні вироби з недорогоцінних металів, що використовуються в будівлях для дверей (не містить в своєму складі приймальних та передавальних пристроїв) петлі (завіси) сталеві дверні».Торгівельна марка GR Gavroche. Виробник - YIWU GongyuImportandExport CO., LTD. Країна виробництва Китай.

В графі 42 митної декларації товариство з обмеженою відповідальністю «Моулін Груп» зазначило, що вартість товару №1 за основним методом, а саме за ціною договору (контракту), становить 2 163,00 доларів США.

При цьому позивачем, разом із митною декларацією було надано наступні документи:

- пакувальний лист (Packinglist) від 22.04.2021;

- рахунок-фактура (інвойс) (Commercialinvoice) №YIWUGGR-02 від 22.04.2021;

- коносамент (Bill of lading) № NBOODS214130 від 24.04.2021;

- навантажувальний документ № 2524/2 від 27.05.2021;

- декларація про походження товару (Declaratiоn of origin) № YIWUGGR-02 від 22.04.2021;

- документ, що підтверджує вартість страхування № 2106012 від 03.06.2021;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 02 від 24.12.2020;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) № 1-20IMG від 20.01.2020;

- внутрішній договір (контракт) доручення № 1102/19-01 від 11.02.2021;

- договір про надання послуг митного брокера №030621 від 03.06.2021;

- єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів №2115 від 31.05.2021.

Під час здійснення Одеською митницею Держмитслужби правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу товариства з обмеженою відповідальністю «Моулін Груп» та перевірки документів, поданих декларантом до митного органу з метою підтвердження митної вартості товарів разом з митною декларацією № UА500500/2021/007029 від 05.06.2021 , контролюючим органом було встановлено, що у поданих документах містяться розбіжності, а також, на думку контролюючого органу, надані товариством документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) в доповненні до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 24.02.20201 № 02 вказано про 100% попередню оплату за товар відправнику, проте банківських платіжних документів, підтверджуючих попередню оплату, до митного оформлення не надано;

2) не виділені складові компоненти морського перевезення, що унеможливлює перевірити наявність витрат на організацію транспортно-експедиційного обслуговування за межами митної території України та їх включення до митної вартості: для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст.53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 до зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг (згідно наданих товаросупровідних документів таку оплату проведено, але підтверджуючих документів до митного оформлення не надавалось) та інші розбіжності. Дані документи, які надано до митного оформлення, не містять всіх складових митної вартості, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

3) згідно зовнішньоекономічного договору від 20.01.2020 №1-20IMG п.4.2 вартість упаковки, етикетки включена у вартість товару. Проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні відомості щодо суми даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ "Моулін Груп" як декларантом було наданий достатній перелік документів, який підтверджував заявлену митну вартість товарів, тоді як митницею не було доведено обґрунтований сумнів у недостовірності відомостей про митну вартість товарів.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Митного кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно частини 1 статті 49 Митного кодексу України (далі МК України): митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною 1 статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини .

Згідно з частиною 4 статті 53 МК України , у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

У частині 5 статті 53 МК України зазначено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У відповідності до частини 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 2 статті 54 МК України , контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

У частині 3 статті 54 МК України зазначено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 7 статті 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини 1 статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно з частиною 2 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

У відповідності до частини 3 статті 57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу .

Відповідно до частини 4 статті 57 МК України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності .

Згідно з частиною 2 статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обов`язок доведення митної ціни товару покладений на декларанта, а у митного органу, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є право витребувати додаткові документи.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, апеляційний суд зазначає, що сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є, зокрема, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України заборонено.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що позивачем надано до митного органу такі документи: пакувальний лист (Packinglist) від 22.04.2021; рахунок-фактура (інвойс) (Commercialinvoice) №YIWUGGR-02 від 22.04.2021; коносамент (Bill of lading) № NBOODS214130 від 24.04.2021; навантажувальний документ № 2524/2 від 27.05.2021; декларація про походження товару (Declaratiоn of origin) № YIWUGGR-02 від 22.04.2021; документ, що підтверджує вартість страхування № 2106012 від 03.06.2021; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 02 від 24.12.2020; зовнішньоекономічний договір (контракт) № 1-20IMG від 20.01.2020; внутрішній договір (контракт) доручення № 1102/19-01 від 11.02.2021; договір про надання послуг митного брокера №030621 від 03.06.2021; єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів № 2115 від 31.05.2021.

Митний орган, у якості однієї із розбіжностей, що позивачем не виділені складові компоненти морського перевезення, що унеможливлює перевірити наявність витрат на організацію транспортно-експедиційного обслуговування за межами митної території України та їх включення до митної вартості.

Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції виходив із такого.

Так відповідно до пункту 4.1 Договору № 02 від 24.12.2020 передбачено, що поставка товару здійснюється згідно с правилами Інкотермс 2010 на умовах CFR морський порт Одеса.

Поставка товару на умовах СFR (вартість і фрахт) «Інкотермс 2010» включає в себе всі витрати, які необхідні для доставки товару до порту призначення, в тому числі витрати по навантаженню товару на борт судна та будь-які збори в зв`язку з вивантаженням товару у порту призначення, які за умовами договору покладаються на продавця.

Тобто, у разі міжнародних перевезень за умовами CFR саме на продавця покладається обов`язок митного оформлення товару для експорту. Вважається, що продавець виконав постачання, коли товар перетнув борт судна в порту відвантаження.

З огляду на зазначене, умови поставки товару CFR (вартість і фрахт) «Інкотермс 2010», виключають необхідність підтвердження витрат на транспортування, оскільки саме продавець зобов`язаний укласти договір, сплатити всі витрати та фрахт, необхідні для доставки товару до вказаного порту призначення.

До того ж, позивачем додатково було надано до суду першої інстанції розрахунок ціни від 04.12.2020, наданого контрагентом, в якому однією із складових ціни товару відображено суму ціни його доставки на умовах СFR Одеса (а.с.32).

Щодо посилання митного органу, що у наданих до митного оформлення документах відсутні відомості щодо вартості упаковки, етикетки товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, слуд зазначити про таке.

Так відповідно п.2.3 Контракту №1-20 IMG від 20.01.2020 в ціну товару входить вартість тари, упаковки і маркування, доставка товару у вказаний покупцем порт, страхування згідно умовам поставки (а.с.36).

Відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у разі поставки товару у зворотній тарі у графі МД 37. Процедура митної декларації має бути зазначено ZZ32, в той час як у вказаній графі митної декларації, поданої Декларантом, зазначено ZZ00 (тара не зворотна та вартість входить у ціну товару), що свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором(а.с.18). При цьому, жодних спеціальних умов щодо пакування товару інвойсами, наданими «YIWU GongyuImportandExport CO., LTD», не передбачалось.

З урахуванням наведеного апеляційний суд, як і суд першої інстанції зазначає, що з поданих до митного оформлення документів вбачається відсутність додаткових витрат на упаковку чи використання пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із упакуванням (упаковка включена у ціну товару), а відтак витрати на пакування не є складовими митної вартості та не підлягають додаванню позивачем з метою визначення митної вартості товару та не можуть вплинути на правильність визначення митної вартості.

Отже в даному випадку вартість пакування не є витратами, які понесені покупцем, у зв`язку з чим не є такими, що додатково включаються у митну вартість товару.

Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №815/6794/17 .

Щодо посилань відповідача на відсутність у митній декларації країни відправлення посилання на контракт або інвойс, апеляційний суд вважає слушним зауваження суду першої інстанції, на те, що приписами Митного кодексу України митна декларація країни відправлення не є первинним документом підтвердження митної вартості. В той же час декларант не є особою, відповідальною за її заповнення.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача у оскаржуваному рішенні, що наданий позивачем прайс-лист містить інформацію тільки про ту позицію товару, яка стосуються митного оформлення, а не на всю продукцію виробника та носить адресний характер.

Так з даного приводу суд зауважує, що жодним нормативним актом та правилами ділового обороту не передбачено, що прайс-лист не може мати персоніфікованого характеру. Вартість товару у прайс-листі може мати як публічний характер так і індивідуальний, який може бути залежним від конкретного покупця у конкретний проміжок часу.

При цьому суд першої інстанції правильно відхилив посилання відповідача у спірному рішенні на ненадання позивачем банківських платіжних документів, підтверджуючих попередню оплату товару, оскільки відповідно матеріалів адміністративної справи, ТОВ «Моулін Груп» 07.06.2021 надало митному органу платіжний документ (свіфт), що підтверджує сплату за товар № 210319/001464679 від 19.03.2021 у сумі 2163,00 дол. США (а.с.33) Також позивачем було надано до суду першої інстанції заяву про купівлю іноземної валюти від 19.03.2021 №30 у розмірі 2163,00 дол. США. та відповідний меморіальний валютний ордер № 3323461 від 19.03.2021 на суму 2163,00 дол. США (а.с.34-35).

Колегія суддів констатує, що з обсягу встановлених судом першої інстанції обставин випливає, що, наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за резервним методом.

Крім того суд вказує, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, само по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Разом з тим, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Щодо обраного відповідачем методу митної вартості, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України орган доходів і зборів за відповідних умов має право здійснювати коригування митної вартості товару, заявленої декларантом. Зокрема, згідно з положеннями пунктів 2, 4 частини другої цієї статті рішення про коригування заявленої митної вартості товарів повинно містити не лише наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, але й обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Як вбачається з МД № UА500500/2021/007029 від 05.06.2021 та документів поданих ТОВ «Мрулін Груп» до митного оформлення, поставка товару відбувалась на умовах CFR (Odessa). Країна виробництва Китай.

А у використаній митним органом МД № UА 5000200/2021/008838 від 12.03.2021 , № UА 500020/2021/016016 від 11.05.2021 не зазначено на яких умовах була здійснена поставка товару, розмір партій товарів .

При цьому в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

Натомість в оскаржуваному рішенні відповідач не зробив коригувань з огляду на умови поставки та обсягу партії Товару.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2019 року по справі № 816/1199/15-а.

Частиною першою статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому частинами 2, 3, 6 ст.57 МК України передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У частині 8 статті 57 МК України, зазначено, що лише у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідач неправомірно застосував резервний метод при визначенні митної вартості ігноруючи попередні методи при об`єктивній можливості їх застосування.

В рішенні про коригування митної вартості митний орган зазначив, що "у митного органу відсутня інформація стосовно операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами", внаслідок чого він застосовує саме шостий (резервний) метод.

Отже, вказані позивачем при декларуванні товару відомості не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості, зазначених позивачем у митній декларації, та не свідчать, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити вартість товару за основним методом.

Висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товару.

Колегія суддів вважає, що встановлення в судовому порядку необґрунтованості коригування митної вартості товару є беззаперечною підставою для скасування рішень, що прийняті на підставі неправомірних висновків митного органу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено підстави для скасування оспорюваних рішень митниці.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що апелянт не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Безпідставними також є посилання митного органу на Методологічні рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, які затверджені наказом Державної фіскальної служби України від 11 вересня 2015 року № 689, з огляду на те, що вони не є нормативно-правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, оскільки не пройшли реєстрацію в Міністерстві юстиції України, а відтак не є джерелом права відповідно до частини другої статті 7 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року, № судового рішення в ЄДРСРУ 81180311.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Моулін Груп" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 по справі № 420/12838/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.