Справа № 460/551/21
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2022 року м. Рівне №460/551/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Військової частини НОМЕР_1
доОСОБА_1
про відшкодування майнової шкоди,
В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 (далі позивач) звернулася з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про відшкодування майнової шкоди у сумі 16145,92грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатами службового розслідування за фактом безпідставного нарахування грошових коштів встановлено, що з вини відповідача здійснена переплата грошового забезпечення (виплата премії) військовослужбовцям, які скоїли грубе порушення військової дисципліни.

Ухвалою суду від 19.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

На виконання ухвали суду відповідач подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказано, що у позивача відсутні підстави для стягнення в судовому порядку матеріальної шкоди, оскільки згідно з чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством зазначене питання підлягало вирішенню в безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Ухвалою суду від 08.07.2021 у відповідача витребовувалися додаткові докази. 20.09.2021 такі докази надійшли до суду.

Розглянувши позовну заяву та відзив, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.04.2016 №78 капітана служби по мобілізації ОСОБА_1 , заступника командира 2 роти охорони по роботі з особовим складом, звільненого наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №31 від 15.03.2016 з військової служби в запас відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 01 липня 2015 року №570-VІІІ "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" щодо звільнення від призову на військову службу під час мобілізації окремих категорій педагогічних, наукових і науково-педагогічних працівників", з 11.04.2016 виключено зі списків складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до Острозького РВК Рівненської області (а.с.192).

У період з 23.10.2017 по 24.11.2017 у Військовій частині НОМЕР_1 проведено аудит фінансово-господарської діяльності частини, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2017 №300 (а.а.с.62-63).

За результатами проведеного внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 за період з 01.09.2015 по 23.10.2017 складено звіт від 08.12.2017 №234/1/31/71 (далі аудиторський звіт) (а.а.с.64-75).

Відповідно до аудиторського звіту за період, який підлягав перевірці, встановлено та документально підтверджено фінансові порушення, зокрема щодо дотримання посадовими особами Військової частини НОМЕР_1 вимог ст.32 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України при нагородженні військовослужбовців грошовими преміями.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.02.2018 №94 у "Про призначення службового розслідування по факту безпідставного нарахування грошових коштів", у Військовій частині НОМЕР_1 проведено службове розслідування, за результатом якого складено акт службового розслідування №34, затверджений 02.04.2018 тимчасово виконуючим обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 (а.а.с. НОМЕР_3 ).

У зазначеному акті зафіксовано неправомірні дії колишнього тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 роти охорони капітана ОСОБА_1 , який в порушення вимог п.31.6 Інструкції про порядок грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 21.08.2008 №260, не подав рапортів про позбавлення премії солдатів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що потягнуло виплату останнім премії в загальній сумі 16145,92грн.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31.08.2020 №166 "Про результати службового розслідування" помічнику командира з правової роботи наказано підготувати позов до суду на капітана ОСОБА_1 на суму заподіяної шкоди (а.а.с.6-13).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII). Цей Закон також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною четвертою статті другої Закону №2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XІV (далі Статут).

Частинами другою та четвертою вступу Статуту визначено, що Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Дія Статуту поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та на інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Статтею 4 Статуту визначено, що повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст.9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно з ст.ст.26, 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі Порядок №608).

Відповідно до п.7 Порядку №608 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), службове розслідування за фактами заподіяння державі матеріальної шкоди проводиться з дотриманням вимог Постанови Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР "Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі".

У свою чергу підстави і порядок притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності на момент виникнення спірних правовідносин були регламентовані приписами Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (далі Положення №243/95-ВР).

Положення №243/95-ВР втратило чинність у зв`язку із набуттям чинності Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 №160-IX (далі - Закон №160-IX), тобто з 31.10.2019.

Відповідно до п.1 Положення №243/95-ВР за шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

Пунктом 2 Положення № 243/95-ВР передбачено, що відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Згідно з п.3 Положення № 243/95-ВР, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Відповідно до п.4 Положення №243/95-ВР, відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Пунктом 31 Положення №243/95-ВР встановлено, що у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Аналіз наведених норм Положення №243/95-ВР да підстави для висновку про те, що істотними підставами притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків є: заподіяння прямої дійсної шкоди, протиправної їх поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди, вини у заподіянні шкоди, при цьому наявність наведених обставин встановлюється шляхом проведення розслідування.

Як встановлено судом, під час проведення службового розслідування встановлено неефективні управлінські рішення капітана служби по мобілізації, заступника командира роти по роботі з особовим складом 2 роти охорони, ОСОБА_1 , а саме: останнім не подано рапортів про позбавлення премії солдатів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які скоїли грубе порушення військової дисципліни, що потягнуло виплату останнім премії в загальній сумі 16145,92грн.

Зокрема, солдат ОСОБА_2 24.02.2016 виконував обов`язки військової служби у стані алкогольного сп`яніння (акт медичного обстеження від 24.02.2016 №404).

Солдат ОСОБА_3 24.02.2016 виконував обов`язки військової служби у стані алкогольного сп`яніння (акт медичного обстеження від 24.02.2016 №403).

Доказів оскарження результатів службового розслідування матеріали справи не містять, на обґрунтування відзиву на позовну заяву - відповідачем суду не подано.

Таким чином, позивачем доведено факт заподіяння відповідачем матеріальної шкоди на суму 16145,92грн, що підлягає відшкодуванню.

Суд вважає неспроможними посилання позивача на визначений на момент виникнення спірних правовідносин безспірний порядок відшкодування матеріальної шкоди шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, оскільки п.32 Положення №243/95-ВР регулює стягнення у зазначений спосіб матеріальної шкоди зі звільнених з військової служби військовослужбовців, яких на момент звільнення вже було притягнуто до матеріальної відповідальності (шляхом видання відповідного наказу тощо). На противагу, у спірних правовідносинах службове розслідування було проведено після звільнення позивача з військової служби.

Крім того, як зазначено судом вище, з 31.10.2019 Положення №243/95-ВР втратило чинність у зв`язку із набуттям чинності Законом №160-IX, який підлягає застосуванню в частині врегулювання звернення позивача до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №160-IX, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Згідно зі ст.12 Закону №160-IX, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Отже, необхідною умовою для притягнення звільненої зі служби особи до матеріальної відповідальності шляхом подання відповідного позову до суду (у разі якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби) є доведений факт відмови особи від добровільного відшкодування завданої шкоди.

Суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження пропозиції Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 відшкодувати матеріальну шкоду в сумі 16145,92грн в добровільному порядку та відмови останнього від добровільного відшкодування позивачем суду не надано, вказаних фактів не доведено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що звернувшись з позовом до відповідача у цій справі, позивач діяв не на підставі, та не у спосіб, визначений Законом №160-IX, що є порушенням критерію, встановленого п.1 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому позов до задоволення не підлягає.

Що стосується посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає, що під час відкриття провадження у справі суд дійшов висновку про те, що позов поданий Військовою частиною НОМЕР_1 у строк, установлений законом, про що вказано в ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 19.05.2021.

Встановлені під час судового розгляду обставини справи та факт звернення позивача до суду з первісним позовом 30.11.2020, який ухвалою від 11.12.2020 у справі №460/8938 було повернуто позивачу, вказують на те, що підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).

Рішення складено 28 березня 2022 року.

Суддя О.М. Дудар