Справа № 140/15041/21
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року ЛуцькСправа № 140/15041/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправною відмови, яка полягає у не зарахуванні періоду роботи в відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» з 01.02.2018 по 18.12.2020 до страхового і пільгового стажу для обчислення пенсії та не призначенні пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, з дати виникнення права на пенсію - 09.08.2021, з урахуванням страхового і пільгового стажу та заробітної плати за період роботи з лютого 2018 року по грудень 2020 року; зобов`язання поновити право на належне пенсійне забезпечення, а саме: зарахувати період роботи в відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» з 01.02.2018 по 18.12.2020 до страхового і пільгового стажу для обчислення пенсії та призначити пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, з дати виникнення права на пенсію - 09.08.2021, з урахуванням страхового і пільгового стажу та заробітної плати за період роботи з лютого 2018 року по грудень 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 09.08.2021 позивачу встановлена інвалідність третьої групи (трудове каліцтво) і він одержує пенсію по інвалідності. Зазначає, що на дату виникнення права на пенсію відповідно до записів в трудовій книжці і довідок про підтвердження пільгового стажу, наданих з заявою про призначення пенсії, його страховий стаж становив 59 років 5 місяців 7 днів, в т.ч. пільговий на підземних роботах за списком №1 - 18 років 7 місяців 11 днів

Також ОСОБА_1 посилається на те, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) період роботи на ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» з 01.02.2018 по 18.12.2020 не зарахований до страхового стажу. Згідно з довідкою про доходи роботодавець сплатив страхові внески в розмірі, який перевищує мінімальний розмір страхового внеску, за період з лютого 2018 року по грудень 2020 року, тому позивач вважає, що вказаний період повинен бути зарахований до страхового і пільгового стажу для обчислення пенсії. ОСОБА_1 13.09.2021 звернувся до відповідача з заявою, в якій просив поновити його право на належне пенсійне забезпечення.

Однак відповідач не поновив його права на належне пенсійне забезпечення, а листом від 06.10.2021 №11351-11151/В-02/8-0300/21 повідомив, зокрема, що розмір його пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу тривалістю 53 роки 8 місяців 21 день (з них: 15 років 6 місяців 18 днів - пільговий стаж роботи з повним робочим днем під землею; 16 років 10 місяців 18 днів - додатковий стаж); наведено розрахунок розміру пенсії по інвалідності в розмірі 50% пенсії за віком з урахуванням вищезазначеного страхового стажу і заробітної плати; при призначенні пенсії до страхового стажу не враховано період його роботи з лютого 2018 року по грудень 2020 року включно у ВП Шахта «№9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Проте, позивач зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства він є найманим працівником і не сплачує самостійно єдиний соціальний внесок, який в свою чергу сплачує за нього роботодавець, а тому не повинен нести відповідальність за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску роботодавцем.

Також вказує, що надав відповідачу оригінал довідки про доходи, згідно якої підприємство сплатило заробітну плату і страхові внески за період з лютого 2018 року по грудень 2020 року включно. Однак відповідач протиправно не зарахував вказаний період до страхового і пільгового стажу на підземних роботах для обчислення пенсії, а також протиправно не призначив йому пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до норм абз.8 ч.2 ст.33 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», чим порушив його право на належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.32).

У відзиві на позов (а.с.36-40) відповідач його вимог не визнав та зазначив, що відповідно до норм чинного законодавства обчислення пенсії позивачу проведено таким чином: заробітна плата позивача 27749,09 грн х 80 % (ст.8 Закону України №345) х 50% (ст.30 Закону України №1058). Тобто, спочатку визначено розмір пенсії по віку із застосуванням ст.8 Закону України №345 і з цієї суми обчислено розмір пенсії по III групі інвалідності. За період роботи з лютого 2018 року по грудень 2020 року у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» за даними персоніфікованого обліку відсутня інформація про сплату внесків, тобто страхові внески не сплачені, а тому зазначений період не може бути зарахований до страхового та пільгового стажу позивача ОСОБА_1 . Крім того зазначає, що подана ОСОБА_1 довідка, видана ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» від 09.09.2021 за №192, а також витяги з наказів по цій шахті про результати проведення атестації робочих місць не можуть бути належними доказами, в розумінні статей 72-76 КАС України, на підставі яких можна зробити висновок про сплату страхових внесків. Такими доказами є Індивідуальні відомості про застраховану особу Форми ОК-5, де у клітинці страховий стаж стоять нулі. Також належними доказами можуть бути відомості Державної фіскальної служби України про сплату страхових внесків, які позивачем не надані. Просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю, оскільки позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, а дії відповідача щодо зарахування страхового та пільгового стажу роботи не можна вважати протиправними, так як він діяв виключно в межах, визначених нормами чинного законодавства..

10.01.2022 від позивача на поштову адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 17.08.2021 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується випискою в акту огляду МСЕК №500178 (а.с.55).

25.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Рішенням відповідача від 31.08.2021 №88 позивачу призначено пенсію по інвалідності з 09.08.2021 в розмірі 50% пенсії за віком (а.с.43-44).

13.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, у якій просив зарахувати період роботи з лютого 2018 року по грудень 2020 року до страхового та пільгового стажу для обчислення пенсії та призначити пенсію із врахуванням вказаного стажу (а.с.19).

06.10.2021 ГУ ПФУ у Волинській області листом за №11351-11151/В-02/8-0300/21 повідомило ОСОБА_1 про те, що при призначенні пенсії до пільгового стажу по Списку №1 не враховано період його роботи з лютого 2018 по грудень 2020 року у ВП Шахта №9 Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України (а.с.20-21).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до статті 33 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Непрацюючі особи з інвалідністю II групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності такого страхового стажу:

у жінок - 20 років, а у чоловіків - 25 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 46 років включно;

у жінок - 21 рік, а у чоловіків - 26 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 48 років включно;

у жінок - 22 роки, а у чоловіків - 27 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 50 років включно;

у жінок - 23 роки, а у чоловіків - 28 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 53 років включно;

у жінок - 24 роки, а у чоловіків - 29 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 56 років включно;

у жінок - 25 років, а у чоловіків - 30 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 59 років включно.

Непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.

Як передбачає абзац перший частини першої статті 28 Закону №1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Отже, право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком мають, зокрема, непрацюючі чоловіки, яким встановлено ІІІ групу інвалідності і страховий стаж яких становить 35 років.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, при призначенні позивачу пенсії по інвалідності відповідачем здійснено розрахунок страхового стажу, відповідно до якого страховий стаж останнього становив 53 роки 8 місяців, до якого в тому числі зараховано 15 років 8 місяців 26 днів за роботу по Списку №1 (а.с.43-44).

Визначаючи розмір пенсії позивача, ГУ ПФУ у Волинській області врахувало норми статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 №345-VI (далі - Закон №345-VI), відповідно до якої мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Таким чином, розмір пенсії ОСОБА_1 обчислено наступним чином: заробітна плата позивача 27749,09 грн х 80% (стаття 8 Закону №345-VI) х 50% (стаття 30 Закону №1058-IV) = 11099,64 грн.

Разом з тим, відповідно до протоколу призначення пенсії позивачу розмір пенсії за віком обчислений відповідачем в сумі 14892,10 грн (а.с.43-44).

Маючи на момент призначення пенсії по інвалідності страховий стаж більше 35 років, позивач скористався своїм правом на вибір пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, подавши відповідну заяву від 13.09.2021.

Проте, відповідач не врахував норми абз.8 ч.2 ст.33 Закону №1058-IV та безпідставно відмовив позивачу в призначенні пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком.

Водночас спірні правовідносини виникли також у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності періоду роботи позивача з лютого 2018 по грудень 2020 року у зв`язку з відсутністю даних про сплату страхових внесків.

Згідно з частин першої, другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас за приписами статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

працюючий пенсіонер - особа, якій призначено пенсію та яка є застрахованою відповідно до пунктів 1 - 7, 11 - 13 частини першої статті 11 цього Закону;

роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Крім того, згідно із частиною шостою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (з наступними змінами та доповненнями) за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Так, відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 (а.с.7-11) вбачається, що ОСОБА_1 з 14.09.2010 по 18.12.2020 працював у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» машиністом гірничих виїмкових машин 6-го розряду, з повним робочим днем під землею.

Разом з тим, факт виконання ОСОБА_1 підземних робіт в шахті, які відносяться до відповідного Списку №1 робіт і професій, затвердженого Кабінетом Міністрів України, у зазначений період підтверджено також довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яка видана ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» від 19.08.2021 №130 (а.с.57), та яка була надана відповідачу разом із заявою про призначення пенсії.

Водночас довідкою ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» від 09.09.2021 №129 (а.с.17) підтверджується та обставина, що позивачу за період роботи з лютого 2018 року по грудень 2020 року була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку нараховано ЄСВ.

ОСОБА_1 за період з лютого 2018 року по грудень 2020 року був включений до поданої ДП «Волиньвугілля» ВП «Шахта №9 «Нововолинська» звітності «Про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», про що зазначено у заяві ГУ ДПС у Волинській області (а.с.36).

При цьому, судом встановлено, що відсутність за даними системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків обумовлена тим, що у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» наявний борг по єдиному внеску, тому зарахування поточних платежів відбувалося в рахунок погашення заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення.

Таким чином, оскільки з наявних у справі письмових доказів вбачається, що в період з 01.02.2018 по 18.12.2020 позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися страхові внески, тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивача період його роботи з 01.02.2018 по 18.12.2020, відтак останній протиправно при призначенні пенсії не зарахував до страхового стажу позивача період його роботи з 01.02.2018 по 31.12.2020.

Водночас в силу приписів абзаців дев`ятого, десятого частини третьої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відтак, період роботи позивача з 01.02.2018 по 31.12.2020 у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» на посаді, яка віднесена до списку №1, враховується до страхового стажу в подвійному розмірі.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з дати виникнення права на пенсію 09.08.2021 та зобов`язання призначити пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком з дати виникнення права на пенсію 09.08.2021, то суд враховує наступне.

Як встановлено судом ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та з 09.08.2021 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV.

Статтею 9 Закону №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 45 Закону №1058-IV визначено порядок призначення пенсії, а частиною третьою вказаної статті порядок переведення з одного виду пенсії на інший.

У свою чергу, частиною четвертою статті 45 Закону №1058-IV визначено порядок перерахунку призначеної пенсії.

З аналізу вищенаведеного випливає, що пенсії в Україні, при настанні певних юридичних фактів (вік, стаж, пільги тощо), призначаються лише в одноразовому порядку.

У разі виникнення необхідності у зміні певних складових пенсії або зміни її виду в цілому, законодавством передбачено лише два механізми - переведення з одного виду пенсії на інший (частина третя статті 45 Закону №1058-IV) та перерахунок пенсії (частини четверта статті 45 Закону №1058-IV).

Тобто, в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття перепризначення, повторного призначення або будь-якого іншого призначення пенсії, окрім поняття «призначення пенсії», яким є первинне та єдине її призначення, а всі подальші зміни та доповнення відбуваються виключно шляхом перерахунку або переведення.

З огляду на те, що відповідно до заяви від 25.08.2021, поданої ОСОБА_1 до пенсійного органу, позивач просив про призначення пенсії по інвалідності та за результатами розгляду вказаної заяви саме такий вид пенсії йому призначено і виплачується з 09.08.2021 року, а тому правові підстави зобов`язувати відповідача повторно призначити та виплачувати позивачу пенсію по інвалідності відсутні.

Відтак, права позивача належать захисту саме шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії по інвалідності з урахуванням спірного періоду, а не шляхом повторно призначення пенсії по інвалідності.

При вирішенні даного спору суд також виходить з того, що позивач отримує пенсію по інвалідності з 09.08.2021, а тому пенсійний орган слід зобов`язати здійснити з 09.08.2021 перерахунок вже призначеної пенсії ОСОБА_1 .

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, виходячи з наданих статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку, що для належного та ефективного захисту порушеного права позивача позовні вимоги належить задовольнити шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу періоду роботи з 01.02.2018 по 18.12.2020 у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» та не призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, з дати виникнення права на пенсію - 09.08.2021, з урахуванням страхового і пільгового стажу та заробітної плати за період роботи з 01.02.2018 по 18.12.2020, та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового та пільгового стажу період роботи з 01.02.2018 по 18.12.2020 у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» та здійснити перерахунок і виплату призначеної пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 09.08.2021, та з урахуванням страхового і пільгового стажу та заробітної плати за період роботи з 01.02.2018 по 18.12.2020.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини третьої статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18).

Так, до позовної заяви позивачем додано договір про надання правничої допомоги від 27.10.2021, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Дунець О.Ф., відповідно до якого адвокатом надається правнича допомоги по оформленню адміністративного позову про визнання дій ГУ ПФУ у Волинській області протиправними та зобов`язання вчинити дії, розрахунок витрат на надання професійної правничої допомоги адвокатом від 30.11.2021, квитанцію від 30.11.2021 №63 (а.с.27-29).

Згідно з розрахунком до вищевказаного договору про надання професійної правової допомоги від 30.11.2021 (а.с.27), який підписаний сторонами договору, підтверджується, що ОСОБА_1 прийняв надану йому відповідно до договору професійну правничу допомогу адвоката та оплатив її в повному обсязі, а саме: оформлення адміністративного позову про визнання дій відповідача неправомірними та зобов`язання вчинити дії 3000,00 грн.

Відповідно до квитанції від 30.11.2021 №63 позивач сплатив ОСОБА_2 3000,00 грн за надання правової допомоги (а.с.29).

Також до матеріалів справи позивачем долучено договір про надання професійної правової допомоги від 05.01.2022 (а.с.74), розрахунок витрат на надання професійної правничої допомоги адвокатом від 05.01.2022, який підписаний сторонами договору та яким підтверджується, що ОСОБА_1 прийняв надану йому відповідно до договору професійну правничу допомогу адвоката з приводу оформлення відповіді на відзив у даній справі вартістю 3000,00 грн (а.с.73), а також квитанцію до прибуткового касового ордеру від 05.01.2022 №1 на суму 3000,00 грн (а.с.72).

Отже, загальна сума витрат на правничу допомогу згідно з поданими доказами становить 6000,00 грн.

Відповідач у відзиві на позов заперечив щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, покликаючись на необґрунтованість розміру таких витрат.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на правову допомогу адвоката суд враховує, що дана справа є справою незначної складності, така категорія адміністративних справ не вимагає від адвоката опрацювання значної кількості нормативних актів при підготовці позову; час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг (зокрема, відповідь на відзив по суті позовних вимог містить ті ж аргументи, що й позовна заява), розумну необхідність витрат для цієї справи

Тому суд, виходячи із критеріїв, визначених частиною дев`ятою статті 139 КАС України, вважає, що наявні підстави обмежити розмір витрат на правничу допомогу та на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн, а решту витрат повинен понести позивач.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує, що позивач сплатив судовий збір у сумі 908,00 грн згідно з квитанцією від 27.10.2021 (а.с.5).

З урахуванням наведеного на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 2908,00 грн, з них: судовий збір 908,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу 2000,00 грн.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу періоду роботи з 01 лютого 2018 року по 18 грудня 2020 року у Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» та не призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 09 серпня 2021 року, з урахуванням страхового і пільгового стажу та заробітної плати за період роботи з 01 лютого 2018 року по 18 грудня 2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу період роботи з 01 лютого 2018 року по 18 грудня 2020 року у Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» та здійснити перерахунок і виплату призначеної пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 09 серпня 2021 року, з урахуванням страхового і пільгового стажу та заробітної плати за період роботи з 01 лютого 2018 року по 18 грудня 2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати в розмірі 2908,00 грн (дві тисячі дев`ятсот вісім грн 00 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій