Справа № 460/10457/21
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2022 року м. Рівне №460/10457/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом

Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.07.2021 року № 08, № 08, № 08, № 08, № 08, № 08.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона була зареєстрована фізичною особою-підприємцем, протягом 2017 - 2020 років перебувала на спрощеній системі оподаткування - платник єдиного податку другої групи та здійснювала діяльність згідно КВЕД 47.11 - «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами». Головним управлінням ДПС у Рівненській області проведено позапланову виїзну перевірку ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 13.04.2020р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.03.2016 р. по 13.04.2020р. Результати перевірки оформлені Актом від 16.06.2021р. № 3964/17-00-07-08/ НОМЕР_1 . Не погоджуючись з висновками акту перевірки від 16.06.2021р., щодо відсутності документів, які підтверджують отримання ФОП ОСОБА_1 доходу згідно КВЕД 47.11, заначила, що нею здійснювалася торгівля продуктами харчування. Для здійснення господарської діяльності нею використовувалося частина нежитлового приміщення. Результати її діяльності відображалися в книзі обліку доходів, яку було надано під час проведення перевірки. Також отримавши акт позапланової перевірки від 16.06.2021р. № 3964/17-00-07-08/ НОМЕР_1 ОСОБА_2 було подано заперечення на акт перевірки до якого було долучено накладні на придбання товарів, товарні чеки, договір суборенди частини приміщення, акт приймання передачі приміщення, що додатково підтверджували здійснення Фізичною особою -підприємцем ОСОБА_2 діяльності згідно КВЕД 47.11. Відтак ОСОБА_2 зазначає що висновки акту перевірки щодо необхідності подання нею декларацій з податку на доходи фізичних осіб, та сплату такого податку є необґрунтовані та безпідставні також є безпідставним доводи щодо сплати військового збору та необхідності застосування РРО. Просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 28.07.2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/10457/21, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позовні вимоги не визнав подавши відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що ФОП ОСОБА_1 будучи фізичною особою підприємцем платником єдиного податку не надала жодного доказу на підтвердження діяльності згідно КВЕД 47.1, а саме фізичні особи підприємці які перебувають на спрощеній системі оподаткування повинні мати документи, які підтверджують придбання товарів для реалізації, а відтак в 2017 році ФОП ОСОБА_1 було отримано дохід по видах діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, в результаті чого в порушення ч. 2 пп.293.4 статті 293 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 не відобразила в рядку 09 декларації платника єдиного податку за 2017 рік, не оподаткувала дохід за ставкою 15 % та не сплатила податок до бюджету у зв`язку з отриманням доходу від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи. Крім того відповідач зазначає, що з січня 2018 року підприємцем не здійснено перехід на сплату інших податків та зборів в порядку ч.7 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України. Також ФОП ОСОБА_1 реєстратори розрахункових операцій у контролюючому органі не реєструвала, розрахункові операції проводились без відповідних розрахункових документів. В зв`язку з вищенаведеним, відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач викладає аналогічні пояснення, зазначені у адміністративному позові.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, з`ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, судом встановлено наступне.

ФОП ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 була зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 01.03.2016 року по 13.04.2020 року, код основного виду економічної діяльності 47.11 - «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами»

З 01.01.2017 по 13.04.2020 року позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування, 2 група. 13.04.2020 року за власним рішенням нею було проведено реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

У період з 03 по 09 червня 2021 року Головним управлінням ДПС у Рівненській області на підставі наказу від 03.06.2021 р. проведено позапланову виїзну перевірку ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 13.04.2020р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.03.2016 р. по 13.04.2020р., висновки якої викладено в акті перевірки від 16.06.2021р. № 3964/17-00-07-08/ НОМЕР_1 .

Зі змісту акта перевірки вбачається, що позивачем допущено порушення:

- ч.2 пп.293.4 ст.293 Податкового кодексу України, а саме: заниження сум єдиного податку за 2017 рік на 6579,30 грн.;

- п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: заниження суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницької діяльності на 25999,20 грн., в т. ч. за 2018р. - 8898,12 грн., за 2019р. - 13737,60 грн., за 2020р. - 3363,48 грн.;

- пп 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме: заниження суми військового збору на 2166,60 грн. в т.ч за 2018 р. - 741,51 грн., за 2019р. - 1144,80 грн., за 2020р. - 280,29 грн.;

- пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п.177.5, п.177.11 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: неподані декларації про майновий стан і доходи за 2018 р., за 2019 р. та за 2020 р. (ліквідаційна);

- п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме непроведення розрахункових розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, що підтверджує виконання розрахункової операції, на окремому господарському об`єкті такого субєктам господарювання;

- пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 44.1. пп. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, а саме не забезпечено зберігання в повному обсязі первинних документів, звітності, інших документів, пов`язаних їз обчисленням і сплатою податків і з борів, ведення яких передбачено законодавством.

На підставі висновків акта перевірки відповідачем 13.07.2021 року було прийнято податкові повідомлення-рішення:

1) № 08, яким застосовано штрафну (фінансову) за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 1020 грн.;

2) № 08, яким застосовано суму штрафу в розмірі 680 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;

3) № 08, яким збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку в сумі 8224 грн. 13 коп. (в тому числі 6579,30 грн. основного зобов`язання та 1644,83 грн. штрафної санкції);

4) № 08, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 31658 грн. 13 коп. (в тому числі 25999,20 грн. основний платіж та за штрафними санкціями в сумі 5658,93 грн.);

5) № 08, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 2638 грн. 18 коп. (в тому числі 2166,60 грн. податкове зобов`язання, 471,58 грн. за штрафними санкціями);

6) № 08, яким застосовано суму штрафу в розмірі 14444 грн. за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями податкового органу, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як свідчать обставини справи відповідачем виявлено порушення п. 44.1, 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України - незабезпечення зберігання в повному обсязі первинних документів, звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством та застосовані штрафні санкції в сумі 1020,00 грн. та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 08.

Крім того згідно акту перевірки відповідачем встановлено такі порушення позивачем: ч.2 пп.293.4 ст.293 Податкового кодексу України, а саме: заниження сум єдиного податку за 2017 рік на 6579,30 грн.; п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: заниження суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницької діяльності на 25999,20 грн., в т. ч. за 2018р. - 8898,12 грн., за 2019р. - 13737,60 грн., за 2020р. - 3363,48 грн.; пп 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме: заниження суми військового збору на 2166,60 грн. в т.ч за 2018 р. - 741,51 грн., за 2019р. - 1144,80 грн., за 2020р. - 280,29 грн.; пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п.177.5, п.177.11 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: неподані декларації про майновий стан і доходи за 2018 р., за 2019 р. та за 2020 р. (ліквідаційна); п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме не проведення розрахункових розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, що підтверджує виконання розрахункової операції, на окремому господарському об`єкті такого субєктам господарювання та винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення № 08, № 08, № 08, № 08, № 08.

В акті перевірки та у поданому відзиві на позовну заяву Головне управління ДПС в Рівненській області зазначає, що позивачем не надано документів, які підтверджують отримання доходу згідно КВЕД 47.11, а відтак відповідач зазначає, що в 2017 році позивачем був отриманий дохід по видах діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку в звязку з чим з січня 2018 року позивачем не здійснено перехід із спрощеної системи оподаткування на загальну в порядку ч.7 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України.

Перевіряючи обґрунтованість вище наведених висновків контролюючого органу про виявлені документальною перевіркою порушеннь, з урахуванням доводів та заперечень сторін, суд виходить з такого.

Матеріалами справи стверджено, що фізична особа підприємець ОСОБА_1 протягом 2017 - 2020 років перебувала на спрощеній системі оподаткування - платник єдиного податку другої групи, код основного виду економічної діяльності 47.11 - «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами».

Відповідно до п. 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п.п. 44.3, 44.4, 44.5 статті 44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Судом враховано, що відповідно до п. 291.2. ст. 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених главою 1 розділу XIV, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктами 292.13 та 292.14 Податкового кодексу України встановлено, що дохід з метою оподаткування єдиним податком визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до ст. 296 Податкового кодексу України.

У відповідності до п. 296.1. ст. 296 Податкового кодексу України (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин) платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Згідно п. 5 Порядку ведення книги обліку доходів для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 № 579 (далі - Порядку) записи у Книзі доходів виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід, зокрема про кошти, які отримано готівкою.

У відповідності до п. 8 дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються платником податку для заповнення податкової декларації платника єдиного податку.

Вище наведені норми законодавства не встановлюють обов`язок фізичної особи підприємця платника єдиного податку вести інший облік доходів та витрат ніж встановлений главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України та підтверджувати їх первинними документами.

Статтею 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарська діяльність це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Відповідно до ст. 42 ГК України спрямування на отримання прибутку - основна ознака підприємництва, оскільки визначає безпосередньо мету, задля якої здійснюється така діяльність.

У відповідності до наданих пояснень, позивачем здійснювалася торгівля продуктами харчування.

Для здійснення господарської діяльності позивачем використовувалося частина нежитлового приміщення на підтвердження чого позивачем надано суду договір суборенди частини приміщення від 01.01.2017р., акт прийому - передачі приміщення в суборенду( а.с. 29-31).

Також на підтвердження здійснення господарської діяльності повязаної з реалізацією продуктів харчування, позивачем надано до позовної заяви товарні чеки, накладні на придбання товарів ( а.с. 52-87).

Вище наведені документи позивачем додавалися до заперечення на акт перевірки від 16.06.2021р. № 3964/17-00-07-08/.

Відповідно до п. 86.7 ст. 86 ПК України платник податків мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта.

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Відповідачем не спростовано факт ненадання необізнаності з вищезазначеними первинними документами позивача, оскільки вони долучалися до заперечення на акт перевірки.

Крім того у відповідності до наведених норм законодавства позивачем вівся облік доходів, що підтверджується книгою обліку доходів, яку було надано позивачем під час проведення перевірки та факт ведення якої відповідачем не заперечується

Також суд зазначає, що Національний класифікатор України «Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010» установлює основи для підготовлення та поширення статистичної інформації за видами економічної діяльності.

Основне призначення КВЕД - визначати та кодувати основні та другорядні види економічної діяльності юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців.

Основний вид економічної діяльності - це визначальна ознака у формуванні та стратифікації сукупностей статистичних одиниць для проведення державних статистичних спостережень. Органи державної статистики розраховують основний вид економічної діяльності на підставі даних державних статистичних спостережень відповідно до статистичної методології за підсумками діяльності підприємств за рік.

Крім того, КВЕД призначений забезпечувати:

- статистичний облік підприємств і організацій за видами економічної діяльності;

- проведення державних статистичних спостережень економічної діяльності й аналізу статистичної інформації на макрорівні (складання показників національних рахунків - рахунків виробництва й утворення доходу, таблиці "витрати-випуск");

- зіставлення національної статистичної інформації з міжнародною через застосування єдиної статистичної термінології, статистичних одиниць і принципів визначення та змінення видів економічної діяльності підприємств і організацій.

КВЕД - це статистичний інструмент для впорядкування економічної інформації. Водночас Класифікація є механізмом спільної мови, що має використання в багатьох інших, нестатистичних сферах (соціальному та податковому регулюванні, ліцензуванні, системі тарифів тощо), проте, не завжди адаптована до цього повною мірою.

Отже, Класифікація не завжди відповідає всім потребам користувачів за межами статистичної системи, у зв`язку з чим можуть виникнути суперечності стосовно юридичного використання коду КВЕД. Слід мати на увазі, що код виду діяльності не створює прав чи обов`язків для підприємств і організацій, не спричинює жодних правових наслідків. Код виду діяльності не обов`язково достатній критерій для виконання умов, передбачених нормативними актами. У застосуванні нормативних актів чи контрактів код виду діяльності - це припущення, а не доказ.

Будь-яке використання КВЕД не для статистичних потреб (адміністративних або нормативних) здійснюють самі користувачі за власними правилами, відповідаючи за це та належно пояснюючи таке використання.

Наказом Державної служби статистики України від 23.12.2011 № 396 з метою вдосконалення та впровадження системи національних статистичних класифікацій, які використовуються для проведення державних статистичних спостережень, затверджено Методологічні основі та пояснення до позицій Класифікації видів економічної діяльності (КВЕД-2010). Відповідно до пунктів 11 та 12 Методологічних основ та пояснень до позицій КВЕД-2010 економічна діяльність має місце, коли для виробництва конкретних товарів і послуг відбувається поєднання ресурсів, таких як матеріальні засоби (обладнання), робоча сила, технології виробництва або проміжні продукти. Таким чином, для економічної діяльності характерним є залучення ресурсів, виробничий процес і випуск продукції (товарів або послуг).

Відповідно до КВЕД-2010: Секція G Роздрібна торгівля - це перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів для особистого споживання або домашнього користування переважно населенню в магазинах, торгових центрах, наметах, кіосках, компаніями поштового замовлення, вуличними торговцями, споживчими кооперативами, компаніями, що спеціалізуються на організації аукціонів тощо.

Разом з тим перевіркою не встановлено фактів отримання доходів позивачем відмінних від здійснення господарської діяльності за КВЕД-2010, які вказані у реєстрі платників єдиного податку: 47.11 - «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами».

В зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як підприємець, здійснювала діяльність за КВЕД 47.11, а тому в неї були відсутні підстави з 2018 року переходити із спрощеної системи оподаткування на загальну.

Відповідно до п. 297.1. ст. 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку другої групи звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника податку та оподатковані згідно з цією главою, податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

У відповідності до п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Таким чином у сукупності вищевикладеного, подані позивачем докази дають суду всі правові підстави вважати про відсутність порушення ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем норм податкового законодавства, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 13.07.2021 року № 08, № 08, № 08, № 08, № 08, № 08, є протиправним та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 згаданого Кодексу).

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень…»

Слід також акцентувати увагу, що в Україні визнається й діє принцип верховенства права (ч.1 ст.8 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пп. 41 і 60 доповіді «Верховенство права», схваленої Венеціанською комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26.03.2011 року).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеєр Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands») від 27.10.93, заява за №14448/88, §33).

Створення рівних можливостей учасникам процесу в доступі до суду та до реалізації та захисту їхніх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 КАС України).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч наведеним нормам, відповідачем не доведено існування обставин на підставі яких прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення, а саме - фактів порушення позивачем норм Податкового кодексу України та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Не заслуговують на увагу суду твердження відповідача, що позивачем не надано доказів щодо придбання ФОП ОСОБА_1 товарів для їх подальшої реалізації, оскільки вказане спростовується матеріалами справи, та запереченням на акт перевірки, так як всі первинні документи були надані відповідачу.

Окрім того документи на придбання товару у підприємця платника єдиного податника другої групи узагалі ніяк не пов`язані з обліком, адже такі підприємці не ведуть облік витрат згідно з п.п. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 Податкового кодексу України.

Також позивачем велася книга обліку доходів, яку було надано під час проведення перевірки, що в свою чергу спростовує доводи наведені в акті перевірки, щодо умислу в діях ФОП спрямованого на порушення норм податкового законодавства.

Інші порушення податкового законодавства та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», на які вказує відповідач спростовані поясненнями та наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області винесені відповідачем з використанням повноважень останнього без мети, з якою це повноваження надано, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень.

За наведених обставин, вимоги позивача є правомірними, обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Враховуючи положення ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати у виді судового збору у сумі 908,00грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 13.07.2021 року № 08, № 08, № 08, № 08, № 08, № 08.

Стягнути на користь Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір у розмірі 908,00грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул.Відінська,12,м.Рівне,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Повний текст рішення складений 30 березня 2022 року

Суддя У.М. Нор