Справа № 140/13389/21
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2022-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року ЛуцькСправа № 140/13389/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про результати розгляду скарги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі -позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі -відповідач 1, ГУ ДПС у Волинській області), Державної податкової служби України (далі -відповідач 2, ДПС України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення від 30.04.2021 №0-0317, №0-0317, №0-0317, №0-0317, №0-0317, №0-0317 та рішення ДПС України про результати розгляду скарги №9910/С/09 від 05.11.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 на праві власності володіє нежитловою будівлею - приміщенням телятника загальною площею 805,2 кв.м, приміщенням погребу кормокухні загальною площею 164,3 кв.м, приміщенням корівника загальною площею 2454,9 кв.м, приміщенням КЗС загальною площею 124,6 кв.м, прохідна галерея загальною площею 2127,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також йому належить приміщення котельні загальною площею 114,5 кв.м, розташованою в АДРЕСА_2 .

30.04.2021 відповідачем 1 винесено податкові повідомлення-рішення №0-0317 на суму 450,65 грн, №0-0317 на суму 3349,87 грн, №0-0317 на суму 258,66 грн, №0-0317 на суму 3864,83 грн, №0-0317 на суму 196,16 грн, №0-0317 на суму 1267,65 грн та ППР №0-0317 на суму 5725,22 грн, якими визначено зобов`язання за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості", тобто за вказані приміщення за 2020 рік.

Вказані податкові повідомлення-рішення позивачем були оскаржені в адміністративному порядку та за наслідками розгляду скарги рішенням №9910/С/09 від 05.11.2021 податкове повідомлення-рішення №0-0317 на суму 5725,22 грн було скасоване, а всі інші залишені без змін.

Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, мотивуючи таким.

Зокрема позивач вказує на ту обставину, що в розумінні вимог чинного законодавства та документів, які підтверджують види його господарської діяльності, він є сільськогосподарським товаровиробником.

Належні йому приміщення мають сільськогосподарське призначення, він ж сільськогосподарським товаровиробником, а відтак, у цій спірній ситуації необхідно застосувати податкову пільгу на підставі підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Крім того, позивач наголошує на незаконності прийнятого ДПС України рішення за результатами розгляду скарги №9910/С/09 від 05.11.2021.

З врахуванням викладеного просить визнати протиправними та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими визначено зобов`язання за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" та рішення ДПС за результатами розгляду скарги від 05.11.2021.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 55).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Зазначив, що за приписами статті 266 ПК України сільськогосподарські виробники звільняються від сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за умови, що такі приміщення не здаються в оренду, лізинг. Вказав на ту обставину, що основним видом діяльності позивача зазначено КВЕД 68.20 - надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого майна. Позивачем до податкового органу не подано повідомлення форми 20-ОПП по приміщеннях йому належних. Тому враховуючи вищевикладене в задоволені позову просив відмовити.

Відповідачем 2 подано клопотання про закриття провадження в справі в частині визнання протиправним та скасування рішення ДПС України про результати розгляду скарги №9910/С/09 від 05.11.2021, оскільки вказане рішення не має юридичного характеру, не порушує будь-яких прав, обов`язків чи інтересів позивача та не містить в собі будь-якого юридичного припису, а тому не підлягає оскарженню в суді.

Ухвалою суду від 31.03.2021 в задоволенні клопотання відповідача 2 про закриття провадження в справі в частині позовних вимог до ДПС України про визнання протиправним та скасування рішення за результатами розгляду скарги №9910/С/09 від 05.11.2021 відмовлено.

У відповіді на відзив позивач наголосив на безпідставності тверджень відповідача 1 та зазначив, що належні йому приміщення не передавались в оренду чи лізинг та було подано повідомлення за формою 20-ОПП по приміщенню котельні. Крім того, звертає увагу на те, що по декільком приміщенням право власності було припинено у березні 2020 року, а податок нараховано по 31.12.2020. Вказує на ту обставину, що наказом Мінфіну №1588 від 09.12.2011 «Про затвердження порядку обліку платників податків» визначено коли саме подається форма 20-ОПП. За змістом даного Порядку, лише коли у платника з`являється у власності або користуванні новий об`єкт оподаткування він повинен подати відповідну форму.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач 1 ще раз вказав на безпідставності тверджень позивача щодо незаконності винесених податкових повідомлень-рішень.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено та підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 26-31), що у власності ОСОБА_1 до 17.03.2020 та протягом 2020 року перебували наступні об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 :

1) корівник №185-г площею 2454,9 кв м;

2) погріб кормокухні №8а К-1 площею 164,3 кв м;

3) КЗС №190 Л-1 площею 124,6 кв м;

4) прохідна галерея №182 М-1 площею 2127,8 кв м;

5) телятник №109 А-1 площею 805,2 кв м;

6) зерносклад (біля телятника) №200 Б-1 площею 1140,7 кв м.

Також у власності позивача перебувало приміщення котельні площею 114,5 кв м за адресою: АДРЕСА_2 .

30.04.2021 ГУ ДПС у Волинській області винесено податкові повідомлення-рішення про визначення позивачу суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а саме: №0-0317 на суму 450,65 грн за приміщення котельні площею 114,5 кв м;

№0-0317 на суму 3349,87 грн за приміщення прохідної галереї площею 2127,8 кв м;

№0-0317 на суму 258,66 грн за приміщення погрібу кормокухні площею 164,3 кв м;

№0-0317 на суму 3864,83 грн за приміщення корівника площею 2454,9 кв м;

№0-0317 на суму 196,16 грн за приміщення КЗС площею 124,6 кв м;

№0-0317 на суму 1267,65 грн за приміщення телятника площею 805,2 кв м;

Також відповідачем 1 винесено податкове повідомлення-рішення №0-0317 на суму 5725,22 грн за приміщення зерноскладу площею 661,2 кв м (а.с. 9-14).

Позивач в порядку адміністративного оскарження подав скаргу до ДПС України на зазначені податкові повідомлення-рішення відповідача (а.с.15-18).

Рішенням ДПС України від 05.11.2021 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення від 30.04.2021 №0-0317 на суму 5725,22 грн та залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 30.04.2021 №0-0317, №0-0317, №0-0317, №0-0317, №0-0317, №0-0317 (а.с. 32-33).

Із розрахунку податку на нерухоме майно вбачається, що по приміщенню корівника площею 2454,9 кв м та приміщення телятника площею 805,2 кв м він розрахований за 2020 рік, по всіх інших приміщеннях до 17.03.2020 (а.с.63).

Надаючи правову оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовано приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Водночас у підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України наведені об`єкти, які не є об`єктом оподаткування за вказаної нормою закону.

Згідно з підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 цього Кодексу не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналізуючи вищенаведену норму ПК України, слід дійти висновку, що її застосування передбачає наявність трьох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, третя - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) не здається власником в оренду, лізинг, позичку.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

ОСОБА_1 є засновником та керівником Фермерського господарства "777-ПЛЮС", яке зареєстроване як суб`єкт господарювання 20.01.2006, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.38-40). Основним видом діяльності ФГ " 777-ПЛЮС" є: Код КВЕД 01.50 - змішане сільське господарство. При тому, інші види господарської діяльності також пов`язані із сільськогосподарським виробництвом.

Відповідно до договору оренди землі від 10.01.2006, укладеного між Ковельською районною державною адміністрацією як орендодавцем та ОСОБА_1 як орендарем, позивачу передано в оренду терміном на 48 років земельну ділянку загальною площею 74,9261 га, розташовану на землях Білашівської сільської ради, для створення фермерського господарства (а.с. 41-42). Додатковою угодою до даного договору від 30.01.2006 визначено, що у зв`язку з державною реєстрацією ФГ "777-ПЛЮС" орендарем земельної ділянки рахувати ФГ "777-ПЛЮС" в особі його голови ОСОБА_1 (а.с.43).

Отже, матеріалами справи підтверджується та обставина, що позивач в розумінні ПК України є сільськогосподарським товаровиробником. Доказів протилежного, зокрема, щодо не здійснення ФГ "777-ПЛЮС" господарської діяльності, відповідач суду не подав.

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі промислові та склади. Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.

Тобто належні позивачу будівлі в с. Білашів відносяться до сільськогосподарського призначення.

Відтак, перелік будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, визначений наведеною нормою, не є вичерпним та містить лише одне виключення.

Частиною 4 статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням суду у справі № 140/12257/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.03.2020 №№0-0317, 0-0317, 0-0317, якими позивачу нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, оскаржувані податкові повідомлення-рішення були визнані протиправними та скасовані.

При цьому в рішенні судовому встановлено та надано оцінку належності позивачу приміщень, які розташовані в с. Білашів Ковельського р-ну, до категорії сільськогосподарського призначення.

Зокрема встановлено, об`єкт нерухомого майна - приміщення прохідної галереї, що належать позивачу як сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності і щодо якого контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлею, віднесеною до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Також констатовано, що приміщення прохідної галереї відповідно до технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна входить до цілісного майнового комплексу (ферми), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , розміщується між телятником та корівником, а тому, враховуючи рішення ДПС України від 09.09.2020, яким скасовані податкові зобов`язання, нараховані відповідачем на телятник та корівник, вказане приміщення також в силу вимог підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно

Рішення суду у справі № 140/12257/20 набрало законної сили 28.01.2021.

Судом також враховується та обставина, що відповідачем не представлено доказів того, що приміщення належні позивачу ним у період 2020 року здавалися в оренду, лізинг, позичку. Також в матеріалах справи відсутні дані про те, що позивач у зазначений період не був сільськогосподарським товаровиробником.

Крім того, суд зазначає, що за відповідними реєстрами нерухомого майна за позивачем облікуються відповідні об`єкти. За наявності відповідної пільги на сплату податку, визначеного законом, не подача чи невчасна подача позивачем повідомлення форми 20-ОПП ніяким чином не впливає на її отримання.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та допустимих доказів в підтвердження обґрунтованості та правомірності податкових повідомлень-рішень від 30.04.2021 №0-0317, №0-0317, №0-0317, №0-0317, №0-0317, а тому позов в цій частині слід задовольнити повністю.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 30.04.2021 №0-0317 на суму 450,65 грн, винесеного по приміщення котельні, то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення, враховуючи наступне.

Так, відповідно до довідки КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" від 18.06.2019 (до вхідного №2243), приміщення котельні знесено (а.с.25).

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на приміщення котельні за адресою: АДРЕСА_2, припинено лише 19.03.2020 у зв`язку з його знищенням (а.с.31).

Відтак, за змістом статті 266 ПК України приміщення котельні в період до 19.03.2020 було об`єктом податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Як вже зазначалося вище, статтею 266 ПК України визначено критерії застосування відповідної пільги по сплаті податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. А саме наявність трьох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, третя - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) не здається власником в оренду, лізинг, позичку.

Лише за наявності вказаних умов може бути надана пільга, визначена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 цього Кодексу.

У даному випадку в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що приміщення котельні за адресою: АДРЕСА_2 віднесено до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що в свою чергу виключає застосування вказаної норми.

Позивачем не надано доказів того, що на час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення проведено державну реєстрацію припинення права власності на вказаний об`єкт, оскільки належним доказом за вказаних обставин, є саме відомості, що знаходяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач повідомив відповідача про цей факт лише 09.06.2020, разом з тим, як вказувалося вище, податковий орган виносить податкове повідомлення-рішення у спірних правовідносинах на підставі даних, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення ДПС України про результати розгляду скарги №9910/С/09 від 05.11.2021, виходячи з наступного.

Пунктами 56.1, 56.2, 56.3 статті 56 ПК України визначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій або електронній формі засобами електронного зв`язку (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Як встановлено пунктом 56.8 даного Кодексу контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків засобами поштового зв`язку (з повідомленням про вручення) чи електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) або надати йому під розписку.

Відповідно до пункту 56.10 статті 56 ПК України рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику та рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, прийняті за розглядом скарги платника податків, є остаточними і не підлягають подальшому адміністративному оскарженню, але можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач подав до ДПС України скаргу на податкові повідомлення-рішення від 30.04.2021, винесені ГУ ДПС у Волинській області.

За наслідками розгляду скарги, ДПС України скаргу задовольнила частково, одне податкове повідомлення-рішення скасувала всі інші залишила без змін.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

З огляду на викладене, рішення суб`єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Відповідно до положень КАС України висновується, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Проте ці рішення, дії або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

У свою чергу неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Водночас, відповідно до зазначених норм, право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. Втім, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Оскаржуване рішення ДПС України про результати розгляду скарги саме по собі не є юридично значимим для позивача, оскільки не має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, не містить приписів вчинити обов`язкові дії позивачу та не створює для нього жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, не порушує права свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин, відтак безпосередньо не порушує права та інтереси позивача. Скасування цього рішення не призведе до захисту прав позивача, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишаться чинними.

Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, в постановах від 31.05.2019 у справі № 826/1023/16, від 11.06.2019 у справах № № 826/7257/16, 826/24656/15, від 18.06.2019 у справі №826/7961/16, від 24.06.2019 у справі № 826/11001/15, від 12.07.2019 у справі 813/5256/13, від 27.04.2020 у справі № 360/1050/19, від 26.06.2020 у справі№826/15059/16, від 03.09.2020 у справі № 810/5742/15, від 08.09.2020 у справі № 826/24880/15.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1816,00 грн, що підтверджується витягом карткового рахунку від 12.11.2021, номер посилання 4 (а.с.5). Зокрема, позивачем сплачено судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в розмірі 908,00 грн та вимогу немайнового характеру - 908,00 грн.

Позовні вимоги задоволено частково, а тому судовий збір в частині не задоволеної вимоги немайнового характеру позивачу в сумі 908,00 грн стягненню не підлягає.

В іншій частині судовий збір стягується пропорційно до задоволених вимог.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 судовий збір, сплачений згідно карткового рахунку від 12.11.2021, номер посилання 4 пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 864,42 грн.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 30.04.2021 №0-0317, №0-0317, №0-0317, №0-0317, №0-0317.

В задоволенні в решті позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір в сумі 864,42 грн (вісімсот шістдесят чотири гривні 42 копійки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ).

Відповідач 2: Державна податкова служба України (04053, місто Київ, Львівська площа, 8, ).

Суддя Р.С. Денисюк