Справа № 160/21939/21
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте Пенсійним фондом протиправно відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на відсутність інформації про результати атестації робочих місць.
Частиною 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
У відповідності до ч.1ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
14.01.2022 Дніпропетровським окружним адміністративним судом отримано від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує на правомірність прийнятих рішень, враховуючи вимоги п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У стягненні 4700,00 грн. витрат на правничу допомогу відповідач просить відмовити, оскільки вважає, що вони є завищеними та неспівмірними зі складністю справи.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 16.08.2021 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, надавши на підтвердження пільгового стажу відповідні документи.
В обґрунтування рішення відповідач вказав, що за доданими документами до пільгового стажу не зараховано період з 08.11.2005 по 31.01.2006, оскільки відсутня інформація про результати атестації робочих місць за умовами праці.
24.09.2021 позивач повторно звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Позивач вважає рішення відповідача протиправними, оскільки вони порушують конституційне право особи на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
За визначенням у Законі України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-ІV) пенсія -це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим законом.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону №1058-ІV страховий стаж -період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 1 ст. 45 Закону України №1058-ІV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
За ч. 1 ст. 7 Закону України від 05.11.2991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (Закон України №1788-ХІІ) звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України №1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Положеннями ч. 1 ст.114 Закону України №1058-ІV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:
чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;
За підрахунками відповідача загальний страховий стаж позивача складає 38 років 1 місяць 24 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком №2 - 9 років 2 місяці 12 днів.
Визначений відповідачем стаж за Списком №2 не дає право позивачу на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Позивач вважає, що спірним є питання не зарахування відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, період роботи з 24.10.2000 по 13.09.2013 у ВАТ (ПАТ) «Дніпропетровський трубний завод».
З твердженням позивача про не зарахування відповідачем вказаного періоду робіт суд погоджується частково виходячи з наступного.
Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Приписами п. 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації, з метою визначення права на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Міністерством праці та соціальної політики України 18.11.2005 за №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (Порядок №383).
Пунктом 2 Порядку №383 встановлено, що під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками , не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (п. 3 Порядку №383).
Відповідно до записів копії трудової книжки позивача НОМЕР_2 ОСОБА_1 24.10.2000 прийнятий в трубоелектрозварювальний цех різальником труб і заготовок 3 розряду ВАТ «Дніпропетровський трубний завод» відповідно до розпорядження №724 від 23.10.2000 (запис №10);
08.11.2005 позивач був переведений на посаду майстра на ділянку інспекційних столів по огляду труб з покриттям відповідно до розпорядження №657 від 08.11.2005 (запис №11);
01.02.2006 переведений на посаду бригадира з переміщення сировини, напівфабрикатів та готової продукції на ділянці інспекційних столів по огляду труб з покриттям відповідно до наказу №45 від 08.02.2006 (запис №12);
13.10.2008 переведений бригадиром 4 розряду з обробки, сортування, приймання, здачі та пакетування готової продукції на ділянці обробки труб в трубоелектрозварювальному цеху відповідно до розпорядження №274 від 13.10.2008 (запис №13);
27.02.2009 -бригадир 5 розряду на обробці, сортуванні, прийманні, здачі, пакетування готової продукції в трубоелектрозварювальному цеху відповідно до розпорядження №23 від 27.02.2009 (запис №14);
13.09.2013 звільнений з ПАТ «Дніпропетровський трубний завод» (перейменований відповідно до наказу №125 від 01.06.2011 на підставі протоколу №11 від 20.04.2011) за ст. 40 п. 1 КЗпП України за скороченням чисельності і штату робітників підприємства відповідно до наказу №302 від 13.09.2013 (запис №16).
Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що ним були зараховані наступні періоди роботи позивача у ВАТ (ПАТ) «Дніпропетровський трубний завод»:
-з 24.10.2000 по 27.12.2000;
-з 23.10.2003 по 31.12.2003;
-з 01.01.2004 по 07.11.2005;
-з 01.02.2006 по 31.12.2007;
-з 01.01.2008 по 20.12.2008;
-з 01.01.2009 по 24.09.2009;
-з 01.01.2010 по 06.08.2010;
-з 01.10.2010 по 30.06.2013;
-з 01.07.2013 по 02.07.2013.
Відтак, твердження позивача про незарахування всього періоду його роботи з 24.10.2000 по 13.09.2013 у ВАТ (ПАТ) «Дніпропетровський трубний завод» документально не підтверджені.
В той же час суд вважає безпідставним незарахування періодів роботи позивача відповідачем, а саме:
-з 28.12.2000 по 22.10.2003;
-з 08.11.2005 по 31.01.2006;
-з 25.09.2009 по 30.09.2009;
-з 07.08.2010 по 30.09.2010.
При цьому, у додатку до довідки зазначено, що стаж позивача за періоди: з 01.01.2008 по 31.12.2008, з 01.01.2009 по 30.09.2010 і з 01.07.2013 по 13.09.2013 вказаний враховуючи неповну зайнятість особи.
Щодо посилання відповідача на неможливість зарахувати період з 08.11.2005 по 31.01.2006 до пільгового стажу позивача, оскільки відсутня інформація про результати атестації робочих місць за умовами праці, то таке твердження також спростовується інформацією наявною у довідках ПАТ «Дніпропетровський трубний завод» №62/30 від 07.07.2021.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 ( Порядок № 442) і розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Відповідно до п.4 Порядку № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на п`ять років.
За приписами п.4.2 Порядку №383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Таким чином, законодавцем покладений обов`язок своєчасного та якісного проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому не проведення або несвоєчасне та неякісне проведення з вини керівників підприємств атестації не може позбавити позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Проведення атестації у спірні періоди роботи позивача підтверджується:
-постановою АТ «Дніпропетровський трубний завод» №82 від 28.12.1995, відповідно до п. 1, якої постановлено затвердити узагальнені результати роботи по атестації робочих місць за умовами праці в цілому по заводу (додаток І);
-наказом ВАТ «Дніпропетровський трубний завод» від 23.10.2003 №265 затверджено наданий Перелік робочих місць, робіт, професій і посад по ВАТ «ДТЗ», яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками №1 і №2 (Перелік додається);
-наказом ВАТ «Дніпропетровський трубний завод» від 30.05.2008 №196 затверджено «Перелік робочих місць, робіт, професій і посад по ВАТ «ДТЗ», по яким підтверджено право робітників на пільгове пенсійне забезпечення за Списками №1 і №2 (додаток 1).
Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд погоджується з позивачем, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах , прийняв необґрунтовані рішення про відмову позивачу у зарахуванні певних періодів роботи до стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку із чим такі рішення підлягають скасуванню.
Згідно ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
За приписами ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи по суті керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Щодо зобов`язальних вимог призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 та виплатити належні до сплати, але неотримані суми пенсії з 28.08.2021, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно із Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнято Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження- це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визнавати повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Таким чином, суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.
За приписами ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
Суд зазначає, що не може зобов`язати нарахувати та виплачувати пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.
Призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
На час розгляду справи пенсія ще не призначена. Призначення пенсії за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України. Суд не має права перебирати на себе функції органів пенсійного фонду щодо призначення пенсії, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, отже, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.
Враховуючи положення статті 245 КАС України, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача та дотримання її соціальних гарантій і реалізації права на належне соціальне утримання, суд дійшов висновку, що позивач має право на належний розгляд його заяви про призначення пенсії, яка подана ним 16.08.2021 року, документів для призначення пенсії та отримання належної відповіді за наслідками такого розгляду, з урахуванням висновків суду.
Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 10 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Враховуючи наведене, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з урахуванням висновків суду.
З урахуванням наведених норм суд дійшов висновку про помилковість доводів відповідача про відсутність підстав для призначення пенсії позивачу, оскільки рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, прийнято не на підставі Конституції і діючого законодавства України.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 454,00 грн. (зважаючи, що сплаті за подання цього позову підлягав судовий збір у сумі 908,00 грн.).
Щодо заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 4700,00 грн.
Відповідно до положень п.1 ч.3ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За вимогами ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 6, ч. 7 ст. 134 КАС України).
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги/юридичних послуг №23102101 від 23.10.2021, укладений між ТОВ «Дніпровський центр правового захисту» (Виконавець) і ОСОБА_1 (Замовник)Предметом договору є позовна заява до суду про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до п. 3.1. договору розмір оплати за виконання юридичних послуг/правової допомоги, зазначених в п. 1.2 цього договору, становить 4700,00 грн. і виплачується Замовником до 23.10.2021.
06.11.2021 сторонами договору про надання правової допомоги/юридичних послуг підписаний акт приймання-передачі наданих послуг №23102101/1, відповідно до якого виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги/правову допомогу щодо: позовної заяви до суду.
Вартість послуг виконавця за цим актом складає 4700,00 грн.
В рахунку-фактурі на оплату наданих послуг №23102101 від 23.10.2021 наведено найменування (перелік) наданих послуг:
Укладання договору про надання правової допомоги, в т.ч.:
-вивчення наявних документів клієнта, встановлення фактів, які мають значення по справі, правовий аналіз -440,00 грн.;
-аналіз судової практики за категорією справ, аналогічною справі клієнта, підбір нормативно-правових документів по справі -1460,00 грн.;
-підготовка процесуальних документів (в т. ч. підготовка адвокатських запитів, позову, відзивів, пояснень, тощо) -2800,00 грн.
Дослідивши подані позивачем докази суд погоджується з відповідачем, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню та зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, а тому суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цьому випадку має бути зменшений.
З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 р. у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд вважає, що суми грошових коштів визначені за аналіз судової практики за категорією справ, аналогічною справі клієнта, підбір нормативно-правових документів по справі і за підготовку процесуальних документів (в т. ч. підготовка адвокатських запитів, позову, відзивів, пояснень, тощо) є завищеними.
Дана категорія справи не є новою, розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, не містить великого обсягу нормативно-правових документів по справі. Окрім позовної заяви, справа не містить інших процесуальних документів підготовлених адвокатом позивача, а позовна заява не містить посилань на судову практику.
Зважаючи на встановлені факти та заперечення відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню в сумі 2300,00 грн.
Керуючись ст.ст.139,243-246,255,262,295 КАС України, суд, -
-з 28.12.2000 по 22.10.2003;
-з 08.11.2005 по 31.01.2006;
-з 25.09.2009 по 30.09.2009;
-з 07.08.2010 по 30.09.2010.
У задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона