Справа № 600/6528/21-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2022-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/6528/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, оформлене листом від 01.07.2021 без номеру, про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку із не зарахуванням до спеціального стажу в закладах освіти за період роботи з 01.01.1992 по 10.10.2017;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області: зарахувати їй, ОСОБА_1 , до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, роботу на посадах викладача теоретичних дисциплін в Новодністровській дитячій музичній школі та у відділі гуманітарної політики Новодністровської міської ради Чернівецької області, викладача теоретичних дисциплін та сольного співу в ПНЗО "Школа мистецтв" та в комунальній організації (установі, закладі) Новодністровській музичній школі у період з 01.01.1992 по 10.10.2017;

призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. "є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказувала, що оскаржуване рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за вислугу років є протиправним, оскільки останнім не враховано період роботи з 01.01.1992 по 10.10.2017. Відтак, загальний педагогічний стаж роботи позивача є достатнім для призначення пільгової пенсії. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що загальний стаж роботи позивача складає 34 років 4 місяці 22 дні, в тому числі працівника освіти складає 1 рік 4 місяців 11 днів. У зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу для призначення пенсії, відповідач вважає, що правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (до одруження - Григорчук) у 1990 році закінчила Хмельницьке музичне училище по спеціальності хорове диригування із присвоєнням кваліфікації диригента хору, учителя музики, викладача сольфеджіо в ДМШ, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 від 22.06.1990.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , позивач працювала:

- з 21.08.1990 по 02.04.2012 на посаді викладача теоретичних дисциплін Новодністровської дитячої музичної школи;

- з 02.04.2012 у порядку переведення прийнята у відділ гуманітарної політики Новодністровської міської ради Чернівецької області та присвоєно кваліфікаційну категорію "Спеціаліст вищої категорії";

- з 02.09.2013 по 18.08.2015 на посаді викладача теоретичних дисциплін та сольного співу в позашкільному навчальному закладі освіти "Школа мистецтв";

- з 19.08.2015 по час розгляду в суді на посаді викладача теоретичних дисциплін та соціального співу в комунальній організації (установа, заклад) Новодністровська музична школа.

Дослідженням індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форми ОК-5 та Форми ОК-7) встановлено, що у період з 1999 року по 2021 рік страхувальниками сплачувалися страхові внески за позивача.

14.06.2021 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

22.06.2021 територіальним органом Пенсійного фонду України прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 81, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", у зв`язку з відсутністю спеціального стажу.

Дослідженням рішення про відмову у призначенні пенсії № 81 від 22.06.2021 встановлено, що при опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за вислугу років, відповідачем розраховано стаж станом на 10.10.2017, який склав 34 роки 4 місяці 22 дні, в т. ч. працівника освіти 1 рік 4 місяці 11 днів.

До стажу не зараховано період роботи позивача в закладах освіти за період з 01.01.1992 по 10.10.2017, оскільки потрібно уточнити підпорядкування музичної школи, чи відноситься до відділу освіти.

У рішенні про відмову у призначенні пенсії № 81 від 22.06.2021 також зазначено, що головною умовою призначення пенсії за вислугу років є звільнення, однак позивач з 19.08.2015 працює.

Про відмову у призначенні пенсії, відповідач повідомив позивача листом від 01.07.2021 № 2400-1705-8/22793.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з приписами ст. 28 Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 № 1060-XII (чинного до 28.09.2017) система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Згідно зі ст. 29 Закону №1060-XII структура освіти включає, поряд з іншими видами, також позашкільну освіту.

Як передбачено ст. 4 Закону України "Про позашкільну освіту" від 22.06.2000 №1841-III (далі - Закон №1841-III, з наступними змінами та доповненнями), позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про освіту" від 05.09.2017 № 2145-VIII, невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

Таким чином, позашкільна освіта є складовою системи освіти.

Статтею 12 Закону №1841-III та п. 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 р. за № 433, передбачено, що до позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).

Відповідно до ст. 21 Закону № 1841-III право на пенсію за вислугою років мають педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з 21.08.1990 по час звернення до суду із позовом позивач працював на посадах викладача теоретичних дисциплін в Новодністровській дитячій музичній школі, відділі гуманітарної політики Новодністровської міської ради Чернівецької області, викладача теоретичних дисциплін та сольного співу в ПНЗО "Школа мистецтв" та в комунальній організації (установа, заклад) Новодністровська музична школа.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 р. № 963 затверджений Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким передбачено, що посади вчителів, викладачів всіх спеціальностей, інструкторів фізкультури, методистів належать до категорії педагогічних працівників.

Суд звертає увагу на те, що на спірні правовідносини розповсюджується дія вищезазначеного Переліку № 963, який відносить посаду, зокрема, "викладач" до педагогічних посад.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 у № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років.

Таким чином, на переконання суду, викладач теоретичних дисциплін та викладач теоретичних дисциплін та сольного співу музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу і має право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи.

Як встановлено судом, необхідний стаж у розумінні ст. 55 пункту "е" Закону України "Про пенсійне забезпечення" у позивача наявний (більше 34 роки).

Згідно з Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 за № 909, зокрема, в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах передбачені посади: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

При цьому, суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 за № 909 затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Посада викладача цим переліком не була передбачена, однак, за дорученням Кабінету Міністрів України від 06.01.1995 № 397/21 дія зазначеної постанови поширена, в тому числі і на викладачів музичних шкіл без внесення змін до постанови, що підтверджується листом Міністерства соціального захисту населення України від 01.02.1995 №01-3/133-02-2.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963 затверджений Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким передбачено, що посади вчителів, викладачів всіх спеціальностей, інструкторів фізкультури, методистів належать до категорії педагогічних працівників.

Водночас, згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 13.02.2019 у справі №233/4308/17 (номер провадження 11-1100апп18), викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що викладач позашкільного навчального закладу є педагогічним працівником цього позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем повинен зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні ст. 55 пункту "е" Закону України "Про пенсійне забезпечення" при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

Виходячи з наведеного, викладач теоретичних дисциплін та викладач теоретичних дисциплін та сольного співу музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти, тому стаж роботи позивача на посаді викладача теоретичних дисциплін та викладача теоретичних дисциплін та сольного співу музичної школи повинен зараховуватися до його пільгового стажу у розумінні п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ навіть попри те, що зазначені посади прямо не передбачені затвердженим Переліком № 909.

З рішення про відмову у призначенні пенсії та обґрунтувань, наведених у відзиві, видно, що при опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за вислугу років, відповідачем розраховано стаж станом на 10.10.2017, який склав 34 роки 4 місяці 22 дні, в т. ч. працівника освіти 1 рік 4 місяці 11 днів. При цьому, відповідач зазначав, що посади викладачів теоретичних дисциплін та сольного співу музичної школи Переліком не передбачені. Крім того, відповідач вказує, що до стажу не зараховано період роботи позивача в закладах освіти за період з 01.01.1992 по 10.10.2017, оскільки потрібно уточнити підпорядкування музичної школи, чи відноситься до відділу освіти.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку № 637).

Отже, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує його стаж роботи.

Записами трудової книжки позивача підтверджено, що позивач починаючи з 21.08.1990 по час звернення до суду із позовом позивач працював на посадах викладача теоретичних дисциплін в Новодністровській дитячій музичній школі, відділі гуманітарної політики Новодністровської міської ради Чернівецької області, викладача теоретичних дисциплін та сольного співу в ПНЗО "Школа мистецтв" та в комунальній організації Новодністровській музичній школі.

Відтак, суд приходить до переконання, що період роботи позивача на посадах викладача теоретичних дисциплін та викладача теоретичних дисциплін та сольного співу музичної школи необхідно зарахувати до спеціального стажу, що надає право на пенсію за вислугу років.

На підставі вказаного, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, враховуючи повноваження суду при вирішення справи встановлені ст. ст. 9 та 245 КАС України, суд приходить до висновку, що рішення про відмову у призначенні пенсії від 22.06.2021 № 81 є протиправним та підлягає скасуванню. Таким чином, позов в цій частині підлягає задоволенню.

При цьому, суд вважає, що лист від 01.07.2021 № 2400-1705-8/22793, яким відповідач повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії, не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, тому в цій частині відмовляє в задоволенні позову.

Зважаючи на вищевикладене, суд зобов`язує відповідача зарахувати позивачу до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", роботу на посадах викладача теоретичних дисциплін в Новодністровській дитячій музичній школі та у відділі гуманітарної політики Новодністровської міської ради Чернівецької області, викладача теоретичних дисциплін та сольного співу в ПНЗО "Школа мистецтв" та в комунальній організації (установі, закладі) Новодністровська музична школа у період з 01.01.1992 по 10.10.2017.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію за вислугу років відповідно до п. "є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд зазначає наступне.

За правилами ст. 7 Закону № 1788-XII, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.

Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1788-XII пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Згідно ст. 81, 82 Закону № 1788-XII призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Згідно ст. 83 Закону № 1788-XII пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності; б) пенсії у разі втрати годувальника призначаються з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Таким чином, саме Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, безпосередньо органи Пенсійного фонду мають виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, зокрема прийняття відповідного рішення, в тому числі щодо призначення пенсії за вислугою років, оскільки прийняттю такого рішення передує дослідження та аналіз відповідного стажу роботи особи, що звернулася за призначенням пенсії; перевірка та оцінка наданих доказів на предмет їх прийнятності та достатності.

Із змісту рішення про відмову у призначенні пенсії № 81 від 22.06.2021 видно, що на час розгляду заяви про призначення пенсії, позивач з 19.08.2015 працює.

Матеріалами справи також підтверджується та не заперечувалося сторонами, що на час звернення із заявою про призначення пенсії та на час розгляду справи в суді, позивач працювала в комунальній організації (установі, закладі) Новодністровська музична школа.

Отже, призначення позивачу пенсії за вислугу років, який працює на роботі суперечить вимогам ст. 7 Закону № 1788-XII.

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що позовна вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію за вислугу років є передчасною та задоволенню не підлягає.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як видно з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1816,00 грн.

Таким чином, з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1210,66 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 6 та 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З аналізу наведених правових норм, суд приходить до висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 р. у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 р. у справі № 814/698/16 та від 18.10.2018 р. у справі №813/4989/17.

У поданій до суду позовній заяві, представник позивача просив, в т.ч.: стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені на правову допомогу у розмірі 5947,50 грн.

На підтвердження понесення судових витрат позивач надав до суду наступні докази:

- договір про надання правової допомоги № 10/11-01 від 10.11.2021, укладений між позивачем та адвокатом Батраковим М.Ю.;

- додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 10/11-01 від 10.11.2021;

- квитанцію № 1 (10/11-01) від 10.11.2021 про оплату послуг гонорару за надані послуги правової допомоги на загальну суму 5947,50 грн

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать ПРО оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

Згідно ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як видно із матеріалів справи, відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України, дана справа є незначної складності, розглядалася без участі сторін у порядку письмового провадження.

Суд вважає, що у даному випадку витрати на надання правничої допомоги необхідно обраховувати, виходячи із реальної участі представника позивача в підготовці справи.

Зважаючи на незначну складність справи, а також предмет спору, суд приходить до переконання, що представник позивача не довів обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу та його пропорційність відповідно до предмету спору.

Оскільки позивачем не дотримано вимоги ст. ст. 134, 139 КАС України, суд вважає, що наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Перевіривши склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які входить до предмета доказування у справі, докази на їх підтвердження, враховуючи часткове задоволення позову, а також незначну складність справи, суд пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь позивача стягує витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243 - 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення від 22.06.2021 № 81 про відмову у призначенні пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 01.01.1992 по 10.10.2017 на посадах викладача теоретичних дисциплін в Новодністровській дитячій музичній школі та у відділі гуманітарної політики Новодністровської міської ради Чернівецької області, викладача теоретичних дисциплін та сольного співу в ПНЗО "Школа мистецтв" та в комунальній організації (установі, закладі) Новодністровська музична школа.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1210,66 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

6. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне найменування учасників процесу:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький