Справа № 380/3203/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/3203/21 пров. № А/857/1091/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

за участі секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

позивач: не з`явився

представник відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі № 380/3203/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів,-

суддя в 1-й інстанції - Сакалош В.М.,

час ухвалення рішення - 10 год. 49 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 08.12.2021,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області та просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області № 403 від 01.02.2021 року «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Стрийського РУП ГУНП у Львівській області» в частині застосування до заступника начальника Жидачівського ВП - начальника СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області № 63 о/с від 04.02.2021 року По особовому складу, згідно якого заступника начальника Жидачівського ВП - начальника СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді заступника начальника Жидачівського ВП - начальника СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області з 05.02.2021 року.

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно наказу № 403 від 01.02.2021 року «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Стрийського РУП ГУНП у Львівській області» вирішено до заступника начальника Жидачівського ВП - начальника СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 (0062422), застосувати дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

На підставі зазначеного вище наказу начальником Головного управління Національної поліції у Львівській області винесено наказ № 63 о/с По особовому складу від 04.02.2021 року, згідно якого позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Позивач звертає увагу на те, що згідно положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 року № 893, рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається виключно на підставі отриманих матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, а не за наслідками проведення службового розслідування, яке в даному випадку не призначається, що вказує на відсутність правових підстав призначення такого службового розслідування.

Окрім цього, позивач вказує на порушення з боку працівників патрульної поліції порядку складання матеріалів про адміністративне правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, посилаючись на відповідні докази щодо підтвердження наведених в цій частині доводів.

Також звертає увагу суду на те, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 25.03.2021 року у справі № 443/186/21, яке набрало законної сили, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 N 982487 від 20.01.2021 щодо накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Вважає, що в межах розгляду цієї справи має бути надана правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а не питання наявності вини або відсутності вини в його діях щодо вчинення адміністративного правопорушення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ № 403 від 01.02.2021 року Головного управління Національної поліції у Львівській області «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Стрийського РУП ГУНП у Львівській області» в частині застосування до заступника начальника Жидачівського ВП - начальника СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Визнано протиправним та скасовано наказ № 63 о/с від 04.02.2021 року Головного управління Національної поліції у Львівській області По особовому складу про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 , заступника начальника Жидачівського ВП - начальника СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області.

Поновлено ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді заступника начальника Жидачівського ВП - начальника СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області з 05.02.2021 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 05 лютого 2021 року по день фактичного поновлення на службі в Національній поліції на посаді заступника начальника Жидачівського ВП - начальника СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Жидачівського ВП - начальника СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області та стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Не погодившись із цим рішенням суду, Головне управління Національної поліції у Львівській області подало апеляційну скаргу, на обґрунтування вимог якої зокрема вказує про те, що службовим розслідуванням установлено, що заступник начальника Жидачівського ВП Стрийського ВП - начальник СВ ГУНП у Львівській області майор поліції Климович А.М., перебуваючи поза службою в цивільному одязі без вогнепальної зброї, однак, як працівник поліції, будучи зобов`язаним відповідно до ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», керуючи автомобілем «Мазда 3», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння,керуючись почуттям власної безкарності та намагаючись уникнути відповідальності, вводив в оману працівників поліції про те, що він не їхав за кермом даного авто та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився, чим проявивши своє зверхнє ставлення до установлених норм поведінки, грубо порушив службову дисципліну, зокрема вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно якого, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, шо знижують увагу та швидкість реакції, а також вимог п.5 розділу І та п.3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, щодо обов`язку поліцейського за будь-яких обставин як у робочий час, так і в неробочий час, дотримуватись основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, Законі України «Про Національну поліцію», інших законодавчих актах України, зокрема верховенства права, законності, відкритості та прозорості, справедливості, неупередженості та рівності.

Апелянт вважає, що такими своїми діями ОСОБА_1 допустив грубе порушення службової дисципліни, зокрема основних обов`язків поліцейського, передбачених ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно - правових актів, що регламентують діяльність поліції, ч. 1, п.. 1, 2, 3, 6 ч. 3 ст. 1 Розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 233-VIII, та скоїв вчинок, що дискредитує та підриває авторитет поліції. Дані порушення стали можливими унаслідок особистої недисциплінованості майора поліції ОСОБА_1 та повного ігнорування ним вимог наказів та доручень МВС України, НП України та ГУНП у Львівській області, щодо дотримання поліцейськими службової дисципліни.

Звертає увагу також на те, що під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Службове розслідування було проведено за фактом складання стосовно позивача протоколів про адміністративне правопорушення, а не за фактом доведення вини останнього у вчиненні цих порушень.

Вважає, що суд першої інстанції при вирішенні справи та прийнятті оскарженого рішення порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини справи та не надав належної оцінки доказам у справі. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник позивача подав до суду клопотання про відкладення розгляду. Подане клопотання заявник обґрунтовує неможливістю явки в судове засідання апеляційного суду, покликаючись на введення воєнного стану на всій території України та можливості повітряної тривоги у м. Львові та Львівській області.

Щодо клопотання представника позивача, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також одним із принципів адміністративного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Спір повинен бути вирішений судом, зокрема, своєчасно, з метою забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи, яка звернулася за судовим захистом, та в розумні строки.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 4 вказаної статті закріплений обов`язок суду щодо вжиття визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно зі ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Апеляційний суд звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Частиною другою статті 313 КАС України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. При цьому, частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Відтак, розглядаючи заявлене клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи на іншу дату.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, службовим розслідуванням, проведеним за фактом грубого порушення службової дисципліни заступником начальника Жидачівського ВП Стрийського ВП - начальником СВ ГУНП у Львівській області майором поліції ОСОБА_1 встановлено: 20.01.2021 р. працівниками УПП у Львівській області ДПП НП України у складі мобільної групи з ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській області складено адміністративні матеріали відносно заступник начальника Жидачівського ВП Стрийського ВП - начальник СВ ГУНП у Львівській області Львівській області майор поліції ОСОБА_1 , який цього ж дня, керував приватним автомобілем «Мазда 3» д.н.з. НОМЕР_2 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову за ч. 2 ст. ст. 126 КУпАП. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у останнього виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка не відповідає обстановці, порушення координації рухів), однак від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та у медичному закладі останній відмовився в присутності двох свідків, а також відмовився надати посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, за що відносно нього було складено вищевказані адміністративні матеріали. Заступник начальника Жидачівського ВП Стрийського ВП - начальник СВ ГУНП у Львівській області Львівській області майор поліції ОСОБА_1 , перебуваючи поза службою в цивільному одязі без вогнепальної зброї, однак, як працівник поліції, будучи зобов`язаним відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», керуючи автомобілем Мазда 3 , д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, керуючи почуттям власної безкарності та намагаючись уникнути відповідальності, вводив в оману працівників патрульної поліції про те, що він не їхав за кермом даного авто та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер та медичному закладі у встановленому порядку відмовився, хоча останнього було попереджено, щодо недопустимості випадків вчинення порушень службової дисципліни, як у робочий та позаробочий час, зокрема керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи відмову поліцейського від медичного огляду на стан сп`яніння та щодо настання наслідків у вигляді найсуворішого дисциплінарного стягнення. Однак, дочекавшись завершення процедури складання адміністративних матеріалів, з метою уникнення відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, ОСОБА_1 почав наполягати на проведення медичного огляду, після чого самостійно звернувся у медичний заклад, що не передбачено Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції» , затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2005 року № 1452/735 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 11.11.2015 року за № 1413/27858, чим проявивши своє зверхнє ставлення до установлених норм поведінки грубо порушив службову дисципліну, зокрема вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно якого, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також вимог п. 5 розділу І та п. 3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, щодо обов`язку поліцейського за будь-яких обставин, як у робочий, так і в неробочий час, дотримуватись основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, Закону України Про Національну поліцію , інших законодавчих актах України, зокрема верховенства права, законності, відкритості та прозорості, справедливості, неупередженості та рівності. Такими своїми діями ОСОБА_1 допустив грубе порушення службової дисципліни, зокрема основних обов`язків поліцейського, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, ч. 1, п. 1, 2, 3, 6 ч. 3 ст. 1 Розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 р. № 2337-VІІІ, та скоїв вчинок, що дискредитує та підриває авторитет поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 403 від 01.02.2021 року «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Стрийського РУП ГУНП у Львівській області» вирішено - за грубе порушення службової дисципліни, зокрема вимог основних обов`язків поліцейського, передбачених ч. 1, 2 ст. 18, п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», п. 2.5. ПДР України, ч. 5 Розділу І та ч. 3 Розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, ч. 7 розділу ІV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 року № 893 та ч. 1, п. 1, 2, 3, 6 ч. 3 ст. 1 Розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 р. № 2337-VІІІ, а також скоєння вчинку, що підриває авторитет поліції, на підставі п. 7 ч. 3 ст. 13 Розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 р. № 2337-VІІІ, до заступника начальника Жидачівського ВП - начальника СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області майора поліції Климовича Андрія Михайловича (0062422) застосовано дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області № 63 о/с По особовому складу від 04.02.2021 року, позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Також матеріалами справи підтверджується, що постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 22.03.2021 року у справі № 443/193/21, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 25.03.2021 року у справі № 443/186/21, яке набрало законної сили, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 N 982487 від 20.01.2021 щодо накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зокрема вказав на те, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є повне доведення вини особи в ході службового розслідування, метою якого і є саме з`ясування обставин вчинення дисциплінарного порушення, уточнення ступеня вини особи. Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Крім того суд звернув увагу на те, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, а звільнення як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. А відтак під вчинками, що дискредитують звання працівника органів поліції, необхідно розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою поліції у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції та безпосередньо органів поліції.

Суд першої інстанції також вказав про те, що судом в межах розгляду цієї справи не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

Також суд звернув увагу на те, що позивача звільнено із служби поліції наказом начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області № 63о/с По особовому складу від 04.02.2021 року, а постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності набрала законної сили 03.08.2021 року, тобто після звільнення позивача зі служби поліції.

Суд звернув особливу увагу на те, що відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а частиною 7 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Однак вказав про те, що судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд не взяв до уваги медичний висновок від 28.01.2021 року №1/2021-т, яким встановлено, що в крові ОСОБА_1 не виявлено етилового, метилового, пропілового, бутилового і амілового спиртів.

Суд також зазначив, що предметом оскарження у даній адміністративній справі є дії та рішення відповідача щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Тому правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед в тому, чи таке рішення прийнято в межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях особи є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) з учиненим особою діянням.

Відтак, суд вважав, що відповідачем не дотримано критерію обґрунтованості, оскільки, приймаючи рішення про наявність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, яке тягне за собою звільнення, не враховано всіх обставин, які мали бути враховані. У висновку службового розслідування не зазначено про наявність чи відсутність пом`якшуючих, обтяжуючих обставин, не надано оцінки особі позивача (попередня поведінка, ставлення до служби). Також відповідач не надав доказів, які б спростовували чи підтверджували правомірність висновку службового розслідування. Крім того, суд зазначив, що відповідачем не мотивовано неможливості застосування до позивача, іншого передбаченого статтею 13 Дисциплінарного статуту, виду дисциплінарного стягнення, окрім як звільнення з посади.

З огляду на встановлені обставини, правове регулювання спірних відносин, підстави позову, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо протиправності наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 403 від 01.02.2021 року «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Стрийського РУП ГУНП у Львівській області» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

За приписами частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статті 38, 43 Конституції України передбачають, що громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, користуються рівним правом доступу до державної служби, до служби в органах місцевого самоврядування.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служінь суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про Національне поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» врегульовано, що поліцейський, поміж іншого, зобов`язані неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Частиною 1 ст. 64 Закону України «Про Національне поліцію» передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліцію, складає Присягу на вірність Українському народові.

В основу поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання , але й моральну відповідальність за їх невиконання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 6 ч.І ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняються у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Законом України «Про Дисциплінарний статут» затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України, відповідно до статті 11 якого за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно віл займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність у відповідності з цим Статутом.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ст. 8 Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

За правилами п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 19 Закону поліцейський, який вчинив протиправне діяння несе дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Затверджений Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII Дисциплінарний статут Національної поліції України визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту визначають, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Зі змісту ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту випливає, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За правилами ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення із служби в поліції.

Отже, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Такий висновок щодо застосування наведених вище правових норм сформульовано у постановах Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №804/2711/17 та від 20.10.2020 у справі № 340/1502/19.

Підстави проведення службового розслідування визначені статтею 14 Дисциплінарного статуту, за якою службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно п. п. 1, 4 розд. ІІ Порядку №893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У наказі про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії визначаються голова та члени дисциплінарної комісії, зазначається підстава проведення службового розслідування, а також прізвище, ім`я, по батькові, посада поліцейського, стосовно якого воно проводитиметься (у разі якщо на час призначення службового розслідування це відомо).

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.

Пунктом 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказ Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 року № 1179, (далі - Правила №1179) встановлено: ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Згідно пункту 5 розділу І Правил №1179, поліцейський здійснює свою діяльність відповідно до основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, Законі України Про Національну поліцію , інших законодавчих актах України, а також у цих Правилах, зокрема: верховенства права; дотримання прав і свобод людини; законності; відкритості та прозорості; політичної нейтральності; взаємодії з населенням на засадах партнерства; безперервності; справедливості, неупередженості та рівності.

Пунктом 1 розділу ІІ Правил №1179 передбачено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати .

Відповідно до пункту 3 розділу IV Правил №1179 за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги.

Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Зазначена правова позиція знаходить своє відображення в постановах Верховного Суду від 05.05.2019 у справі №825/1902/16, від 17.07.2019 у справі №806/2555/17, від 07.03.2019 у справі № 819/736/18.

Таким чином, судом в межах розгляду цієї справи має бути надана правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а не питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення.

Матеріалами справи підтверджується, що 20.01.2021 року о 20:20 працівниками УПП у Львівській області ДПП НП України у складі мобільної групи з ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській області складено адміністративні матеріали відносно заступник начальника Жидачівського ВП Стрийського ВП - начальника СВ ГУНП у Львівській області Львівській області майор поліції ОСОБА_1 , який цього ж дня, керував приватним автомобілем «Мазда 3» д.н.з. НОМЕР_2 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову за ч. 2 ст. ст. 126 КУпАП. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у останнього виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка не відповідає обстановці, порушення координації рухів), однак від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та у медичному закладі останній відмовився в присутності двох свідків, а також відмовився надати посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, за що відносно нього було складено вищевказані адміністративні матеріали.

Матеріали службового розслідування містять покликання на огляд відеозаписів працівників ВІОС УКЗ ГУНП, якими підтверджується, що 20.01.2021 близько 19:55 майор поліції ОСОБА_1 , керуючи приватним автомобілем «Мазда 3» д.н.з. НОМЕР_2 та слідуючи по вулиці Ярослава Мудрого,4 в с.Гніздичів, Жидачівського району, ОСОБА_1 зупинив автомобіль на узбіччі. З метою з`ясування причини зупинки, працівники ВІОС УКЗ ГУНП під`їхали до автомобіля ОСОБА_1 , представились, однак останній розпочав рух автомобілем та намагався втекти, через декілька метрів транспортний засіб ОСОБА_1 був заблокований. Після чого, ОСОБА_1 вийшовши з місця водія, відштовхнув представника поліції та почав втікати. Після переслідування, ОСОБА_1 був зупинений та супроводжений поліцейськими до свого автомобіля.

В подальшому було встановлено, що 20.01.2021 року близько 20:00 після зупинки транспортного засобу «Мазда 3» д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого перебував майор поліції ОСОБА_1 , останній почав заперечувати факт того, що саме він керував вказаним транспортним засобом та на неодноразові вимоги представників Національної поліції України не пред`являв жодних документів, які б посвідчували його особу та посвідчення водія. В ході поверхневого огляду у кишені куртки ОСОБА_1 патрульним поліцейським виявлено ключі від вказаного транспортного засобу. Після того, працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано працівниками УПП в присутності двох свідків пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у медичному закладі. Від проходження вказаної перевірки ОСОБА_1 відмовився з огляду на те, що він не здійснював керування вказаним транспортним засобом. В подальшому на ОСОБА_1 працівниками УПП м.Львова у присутності двох свідків було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову за ч. 2 ст. ст. 126 КУпАП.

В ході проведення службового розслідування встановлено, що 20.01.2021 ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім`я директора КНП «Ходорівська міська лікарня» з приводу проведення йому медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння та взяття у нього крові на вміст етанолу. В акті медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.01.2021 за №15 наданого КНП «Ходорівська міська лікарня» зазначено, що ОСОБА_1 самовільно звернувся у дану установу 0 22.00 і о 22.10 був направлений на огляд до чергового лікаря. У висновку медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.01.2021 №15 вказано, що ОСОБА_1 перебував тверезим.

Однак, вказаний висновок не може прийматись в якості належного доказу, оскільки позивачем порушено процедуру проведення такого виду медичного освідування, та, крім того, матеріалами службового розслідування заперечується перебування ОСОБА_1 на території КНП «Ходорівська міська лікарня» о 22.00 20.01.2021 року, оскільки о 22.09 20.01.2021 року позивач перебував на місці зупинки транспортного засобу за адресою: АДРЕСА_1 , відстань від якого до вказаного вище лікарняного закладу становить 22.4 км.

Колегія суддів зазначає, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

У разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Порядок огляду водіїв на стан сп`яніння визначається згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі -Інструкція).

Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв, затверджується Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

Огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.

Лікар (фельдшер) повинен ознайомитися з документами особи, яку оглядає (паспорт, особисте посвідчення, посвідчення водія тощо) (за наявності).

За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду.

Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

Усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повинні бути розбірливими, не допускається формулювання Норма .

Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я.

Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Кожний випадок огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я реєструється в журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (додаток 5).

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що матеріали справи, висновки службового розслідування повністю підтверджують порушення службової дисципліни працівником Національної поліції України.

Заступник начальника Жидачівського ВП Стрийського ВП - начальник СВ ГУНП у Львівській області майор поліції ОСОБА_1 , перебуваючи поза службою в цивільному одязі без вогнепальної зброї, однак, як працівник поліції, будучи зобов`язаним відповідно до ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», керуючи автомобілем «Мазда 3», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, керуючись почуттям власної безкарності та намагаючись уникнути відповідальності, вводив в оману працівників поліції про те, що він не їхав за кермом даного авто та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у медичному закладі у встановленому порядку відмовився, отримавши при цьому від працівників СКЗ Стрийського ВП ГУНП «Розписку-попередження», щодо неприпустимості порушення службової дисципілни, як у робочий та позаробочий час, зокрема керування транспортним засобом у стані сп`яніння: алкогольному, наркотичному чи іншого, перебування у такому стані на службі, у службовому приміщенні, чи у однострої. Відмова поліцейського від медичного огляду на стан сп`яніння, не звільняє порушника від відповідальності. Вищевказані порушення, на думку колегії суддів, є грубим порушенням службової дисципліни, таким, що дискредитує та підриває авторитет поліції. До поліцейських, які допустили вищевказані дисциплінарні поступки, застосовується найсуворіший захід дисциплінарного впливу, звільнення зі служби в поліції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на наведені обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки та дійшов помилкового висновку, що відповідачем не дотримано критерію обґрунтованості прийнятого рішення та не враховано всіх обставин, які мали бути враховані, оскільки матеріалами службового розслідування та матеріалами справи підтверджуються наявність підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення як звільнення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі № 380/3203/21 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 30 березня 2022 року