Справа № 120/16168/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 р. Справа № 120/16168/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), яка подана його представником - адвокатом Петришиною Іриною Анатолівною (далі - адвокат Петришина І.А., представник позивача), до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.09.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії на підставі архівних довідок та зарахувати до його страхового стажу періоди роботи з 2000 року по 2006 рік на території Російської Федерації. Однак, розглянувши дану заяву ГУ ПФУ у Вінницькій області відмовило її задовольнити посилаючись на те, що довідка від 03.08.2020 №8699/14, яка видана Пенсійним фондом Російської Федерації, містить загальну інформацію щодо сплати страхових внесків фірмою "Уренгойгаздорстройматеріали", а не безпосередньо за позивача. Поряд із тим у довідці про заробітну плату від 08.04.2021 №12/04-02/1702 відсутня інформація щодо сплати страхових внесків до органів пенсійного фонду. Як наслідок, відповідач не зарахував до страхового стажу вищевказані періоди. На думку позивача, надані архівні довідки підтверджують його стаж роботи на території Російської Федерації, а необґрунтоване неврахування зазначених вище періодів його трудової діяльності суперечить нормам пенсійного законодавства та порушує його право на належний соціальний захист.

Ухвалою від 30.11.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України. На виконання вимог цієї ухвали позивач усунув виявлені судом недоліки та виклав зміст позовних вимог у новій редакції.

Надалі, ухвалою суду від 08.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня її вручення для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Цією ж ухвалою витребувано у відповідача додаткові докази, необхідні для розгляду справи.

24.12.2021 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву з витребуваними судом доказами. Так, заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов`язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період. Відповідач зазначає, що ГУ ПФУ у Вінницькій області не має правових підстав для врахування при перерахунку пенсії наданих позивачем архівних довідок, оскільки довідка від 03.08.2021 №8699/14 видана Пенсійним фондом Російської Федерації містить загальну інформацію щодо сплати страхових внесків фірмою "Уренгойгаздорстройматеріали", а не безпосередньо за позивача. Щодо довідки про заробітну плату від 08.04.2021 №12/04-02/1702 то відповідач вказав про відсутність інформації щодо сплати страхових внесків до органів пенсійного фонду. Окрім того у даній довідці зазначено, що в листах по нарахуванню заробітної плати за 2000 рік ОСОБА_1 не значиться, а листи по нарахуванню заробітної плати за 2006 рік на зберігання не передавались. За таких обставин відповідач просить суд відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову в повному обсязі.

Суд, ознайомившись із наведеними сторонами доводами та дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановив, що ОСОБА_1 з 06.05.2021 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

28.09.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії на підставі архівних довідок, оскільки за даними розрахунку стажу виявлено, що періоди роботи з 2000 року по 2006 рік не враховані при призначенні пенсії через відсутність підтвердження цього періоду первинними документами та записами в трудовій книжці. До заяви позивач додав архівну довідку від 03.08.2020 №8699/14, видану Державною установою - Управлінням пенсійного фонду Російської Федерації в м. Новий Уренгой Ямало-Нененецького автономного округу, архівні довідки від 08.04.2021 №12/04-02/1701, №12/04-02/1702, №12/04-02/1703 які видані Відділом по справах архівів (муніципальний архів) Адміністрацією міста Новий Уренгой, та інші відомості і матеріали.

За результатами розгляду такої заяви, ГУ ПФУ у Вінницькій області листом від 26.10.2021 №12504-11890/П-02/8-0200/21 повідомило позивача про те, що довідка від 03.08.2020 №8699/14 видана Пенсійним фондом Російської Федерації містить загальну інформацію щодо сплати страхових внесків фірмою "Уренгойгаздорстройматеріали", а не безпосередньо за позивача. Поряд із тим, у довідці про заробітну плату від 08.04.2021 №12/04-02/1702 відсутня інформація щодо сплати страхових внесків до органів пенсійного фонду. Окрім того у вказаній довідці зазначено, що в листах по нарахуванню заробітної плати за 2000 рік ОСОБА_1 не значиться, а листи по нарахуванню заробітної плати за 2006 рік на зберігання не передавались. Відповідач також вказав, що ним було направлено запит до пенсійного органу Російської Федерації щодо проведення зустрічної перевірки вказаної довідки. А тому після надходження акту зустрічної перевірки буде розглянуто можливість врахування стажу та заробітної плати за вказаний період.

Вважаючи, такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі також Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Судом встановлено, що спірним моментом у цій справі є фактично не зарахування до страхового стажу позивача періоди його роботи на території Російської Федерації в 2000-2006 роках.

Вирішуючи по суті існуючий спір суд першочергово звертає увагу на ту обставину, що оскільки трудовий стаж набутий позивачем на території Російської Федерації, тому при визначені права на пенсійне забезпечення суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону від 09.07.2003 року за № 1058-IV вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Російська Федерація.

Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території Російської Федерації або на підприємстві зареєстрованому на території Російської Федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в Росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Отже, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії. Сама лише несплата страхових внесків, не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого стажу.

Окрім того, аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов`язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період. Разом із тим, відповідач заперечував можливість врахування наданої позивачем довідки №12/04-02/1702 від 08.04.2021 посилаючись на відсутність інформація щодо сплати страхових внесків до органів пенсійного фонду.

Однак, суд не погоджується із такими твердженням відповідача.

Дійсно, із матеріалів справи слідує, що починаючи із 2000 року ОСОБА_1 працював на території Російської Федерації на ТОВ "Фірма "Уренгойгаздорстройматеріали". Також на ім`я позивача було видано страхове свідоцтво державного пенсійного страхування Російської Федерації № 127-844-209 72.

Відповідно до наданих відповідачу довідок від 08.04.2021 №12/04-02/1701, №12/04-02/1702, виданих Відділом по справах архівів (муніципальний архів) Адміністрацією міста Новий Уренгой, у документах ТОВ "Фірми Астероїд" (з 1998 року перейменована в ТОВ"Фірма "Уренгойгаздорстройматеріали") у розрахункових листах по нарахуванню заробітної плати рахувався ОСОБА_1 з березня 2001 року по грудень 2005 року.

Окрім того, згідно відомостей про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи №127-844-209 72, наданих територіальним органом Пенсійного фонду Російської Федерації, за ОСОБА_1 рахується стаж роботи в цілях призначення пенсії - 3 роки 4 місяці 25 днів в ТОВ "Фірма "Уренгойгаздорстройматеріали" за період з 01.04.2003 по 25.08.2006. Також у цих відомостях зазначено про те, що сума страхових внесків за вищевказаний період складає - 117203,30 руб, а роботодавець вказаний - ТОВ "Фірма "Уренгойгаздорстройматеріали".

Отже, із вищевикладеного слідує, що страховий стаж позивача з 01.04.2003 по 25.08.2006 є повністю підтверджений, як і підтвердженим є сплата страхових внесків до органу пенсійного фонду за вказаний період, про що свідчить визнання цього страхового стажу країною, в якій він набутий.

Як визначено статтею 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Надаючи оцінку обставинам даної справи, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно якої, несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Разом із тим, суд зазначає, що чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи набутого у країні учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця. Сам факт офіційного працевлаштування позивача додатково підтверджується архівними довідками, які містяться в матеріалах пенсійної справи, а також договорами підряду №44 від 01.04.2003, №29 від 01.01.2004, №32 від 01.01.2005, 49 № від 01.01.2006. При цьому, будь-яких доказів, які б підтверджували не відрахування страхових внесків до пенсійних органів РФ з вини позивача в суду немає.

Отже, із вищевикладеного слідує, що будь-яких законних передумов не зараховувати позивачу періоди його роботи в Російській Федерації в ТОВ "Фірма "Уренгойгаздорстройматеріали" за період з 01.04.2003 по 25.08.2006 у відповідача не було.

Щодо інших періодів трудової діяльності позивача у 2000-2003 роках, які також не враховані відповідачем, то суд зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи міститься копія довідки від 22.11.2000 про те, що ОСОБА_1 в період часу з 05.05.2000 по 30.11.2000 працював каменярем в ТОВ "Фірма "Уренгойгаздорстройматеріали" по трудовому договору.

Періоди роботи позивача з березня 2001 року по грудень 2005 року каменярем по трудовому договору в ТОВ "Фірма "Уренгойгаздорстройматеріали" підтверджуються уже згаданими вище копіями архівних довідок від 08.04.2021 №12/04-02/1701, №12/04-02/1702, виданих Відділом по справах архівів (муніципальний архів) Адміністрацією міста Новий Уренгой.

Відносно критичної оцінки відповідачем довідки від 03.08.2020 №8699/14, виданої Державною установою - Управлінням Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Новий Уренгой Ямало-Нененецького автономного округу, яка містить загальну інформацію щодо сплати страхових внесків фірмою "Уренгойгаздорстройматеріали" за період 2000-2006 роки, то в цьому випадку суд погоджується із доводами позивача про те, що згідно положень законодавства Російської Федерації, зокрема Федерального Закону "Про внесення змін в окремі законодавчі акти Російської Федерації з питань встановлення тарифів страхових внесків в державні позабюджетні фонди" від 03.12.2011 №379-Ф3, яким внесено зміни в ст. 7 Федерального Закону від 17.12.2001 №173-Ф3 "Про трудові пенсії в Російській Федерації", відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону (вступив в силу з 01.01.2012). Таким чином, обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та відповідно, підтвердження фактів сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії виник з 01.01.2012, що може пояснити факт відсутності щодо позивача відомостей про сплати конкретно за нього страхових внесків за період його діяльності на території Російської Федерації по 31.12.2011.

В той же час відповідач у оскаржуваній відмові в перерахунку пенсії від 26.10.2021 № 12504-11890/П-02/8-0200/21 взагалі не мотивував причини, за яких останній не взяв до уваги довідку про період роботи позивача в 2000 році, відомості з особового рахунку застрахованої особи, довідки про доходи позивача, не вказав обставини, за яких відсутність прямих доказів щодо сплати страхових внесків унеможливлює чи позбавляє права особи на зарахування спірних періодів його трудової діяльності до страхового стажу, якщо такі відомості опосередковано проявляються з інших наданих матеріалів.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Підсумовуючи, суд доходить висновку, що відповідач не в повному обсязі дослідив надані позивачем згідно із заявою від 28.09.2021 архівні довідки та інші відомості щодо трудового стажу позивача за період 2000-2006 роки в Російській Федерації, а тому протиправно та без з`ясування усіх обставин відмовив у здійсненні перерахунку пенсії позивача на підставі таких відомостей.

Щодо способу захисту порушеного права, то суд враховує положення частини 4 статті 245 КАС України, згідно якої у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Отже, враховуючи те, що відповідачем не надана належна оцінка усім тим доказам та матеріалам, які надавалися позивачем для здійснення перерахунку його пенсії, та не враховано можливість зарахування до страхового стажу періоду його роботи в Російській Федерації на ТОВ "Фірма "Уренгойгаздорстройматеріали" в 2000-2006 роках, чи в окремих частинах цього періоду, суд доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.09.2021 разом із долученими матеріалами про здійснення перерахунку пенсії, з урахуванням правової оцінки наданої судом. При цьому суд враховує, що саме такий спосіб захисту (повторний розгляд заяви) був визначений позивачем у позовній заяві.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, надані позивачем, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку з задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії на підставі заяви від 28.09.2021 з доданими до неї матеріалами.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.09.2021 з доданими до неї матеріалами про здійснення перерахунку пенсії та зарахування до страхового стажу періодів роботи за 2000 - 2006 роки, із урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 29.03.22.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21100, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович