Справа № 813/2156/17
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 813/2156/17 пров. № А/857/2896/22

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 року (рішення ухвалене о 12:19 хв. у м. Львові судом у складі головуючого судді Мричко Н.І., повне судове рішення складено 04.01.2022) у справі за позовом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до публічного акціонерного товариства Шахта Надія про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до публічного акціонерного товариства Шахта Надія про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу Товариства за рахунок його майна, що перебуває у податковій заставі.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що узгоджена сума податкового зобов`язання своєчасно та в повному обсязі Товариством не сплачена, стягнення податкового боргу з рахунків відповідача та за рахунок готівки не відбулося у зв`язку із недостатністю коштів, які перебували у власності платника податків, податковим органом здійснено дії по опису майна Товариства в податкову заставу, тобто у відповідності до статті 95 Податкового кодексу України вжито всіх необхідних попередніх дій для погашення відповідачем заборгованості, а тому його вимога про надання дозволу на стягнення податкового боргу за рахунок майна відповідача, що перебуває у податковій заставі, є обґрунтованою. Просив позов задоволити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство зареєстроване як юридична особа 21.07.1997, перебуває на обліку як платник податків у Львівському управлінні Офісу великих платників податків ДФС, а також є вугледобувним підприємством й згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб основним видом його діяльності є добування кам`яного вугілля (05.10), а відповідно до пункту 3.2 Статуту основним напрямком діяльності підприємства є видобування кам`яного вугілля і реалізація вугільної продукції.

Як вбачається з довідки Львівського управління Офісу ВПП ДФС, станом на 12.06.2017 за Товариством обліковується заборгованість зі сплати платежів до бюджету у загальному розмірі 136641895,74 грн, а саме: адміністративні штрафи та інші санкції - 4015739,68 грн; податок на прибуток підприємств та інші санкції - 1905793,44 грн; податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 130720362,62 грн.

Податковий орган вживав першочергових заходів для погашення відповідачем податкового боргу: звертався до судів з позовними заявами про стягнення боргу, які задоволені рішеннями, що набрали законної сили, виставляв інкасові доручення на відкриті банківські рахунки Товариства, які однак повернулись без виконання у зв`язку із відсутністю коштів на рахунках боржника, податковим керуючим проведено опис майна боржника в податкову заставу, про що складено акти опису, й ці обтяження включено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягами із відповідного реєстру.

Оскільки податковий борг відповідачем самостійно не сплачений, а вжиті податковим органом заходи щодо його погашення не дали позитивного результату, Офіс відповідно до абзацу другого пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України звернувся до суду з позовом про надання дозволу на погашення усієї суми боргу за рахунок майна Товариства, що перебуває у податковій заставі.

Відповідно до підпунктів 14.1.39, 14.1.137, 14.1.155, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності; орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених вказаним Кодексом та іншими законами України; податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений зазначеним Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених вказаним Кодексом; у разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному зазначеним Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений вказаним Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно пункту 87.1 та 87.2 статті 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому вказаного пункту.

Сплату грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також: а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника); б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів; в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість, кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, за умови наявності підстав, передбачених статтею 95 цього Кодексу, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника, податковий та індивідуальний податковий номер платника та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету. Порядок формування та надсилання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової і митної політики.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених вказаним Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Згідно з пунктом 89.3 статті 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

Відповідно до пунктів 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до пункту 95.3 статті 95 ПК України контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Таким чином, рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття органом державної податкової служби рішення про погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Пунктами 1 та 5 частини першої статті 1 Закону України Про особливості приватизації вугледобувних підприємств від 12.04.2012 №4650-VI (далі - Закон України №4650) встановлено, що вугледобувне підприємство - гірниче підприємство, основним видом економічної діяльності якого є підземне або відкрите добування вугілля, до складу якого можуть входити шахти, шахтоуправління, розрізи та інші відокремлені підрозділи, що виконують допоміжні функції; шахта (шахтоуправління) - вугледобувне підприємство або відокремлений підрозділ вугледобувного підприємства з видобутку вугілля підземним способом.

Частиною 2 статті 7 вказаного Закону врегульовано визначення способу приватизації об`єкта приватизації, включеного до переліку об`єктів приватизації, здійснюється державними органами приватизації спільно з органом, уповноваженим управляти державним майном, відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Положення статті 13 Закону України №4650 передбачають, що з метою недопущення банкрутства вугледобувних підприємств і збереження сировинної бази металургійного та енергетичного комплексів з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств. На строк до трьох років з моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств, які поширюються лише на борги, що утворилися на момент завершення приватизації.

Згідно пункту 2 статті 16 ( Прикінцеві та перехідні положення ) Закону України №4650 дія норм статей 2 і 13 вказаного Закону поширюється виключно на вугледобувні підприємства, щодо яких прийнято рішення про приватизацію після набрання чинності вказаним Законом, та вугледобувні підприємства, приватизовані після набрання чинності вказаним Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України Про приватизацію державного майна від 04.03.1992 №2163-XII (що діяв на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2163), приватизація державного майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об`єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Частинами 4 та 6 статті 12 Закону України №2163 передбачено, що з моменту прийняття рішення про приватизацію об`єкта стосовно його майна (нерухомого майна, інших необоротних активів) та земельної ділянки державної власності, на якій розташований такий об`єкт, забороняється, зокрема, здійснення операцій (дій), внаслідок яких може відбутися відчуження зазначеного майна чи зменшення його вартості або зменшення розміру земельної ділянки державної власності; обмін, іпотека або застава майна; списання основних засобів, що мають залишкову вартість; безоплатна передача та реалізація майна для погашення заборгованості; передача майна в оренду; вчинення дій, які можуть призвести до обмеження (обтяження) прав на земельну ділянку державної власності, на якій розташований такий об`єкт; прийняття рішень про припинення господарської організації шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення та інше. Приватизація об`єкта вважається завершеною з моменту його продажу або завершення розміщення всіх акцій, передбачених до продажу планом приватизації (розміщення акцій), і оформляється рішенням відповідного державного органу приватизації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2015 №271 Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015-2017 роках затверджено перелік об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2015-2017 роках, до якого включено й Товариство.

Згідно пункту 3 розділу 1 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 Загальні вимоги до фінансової звітності , затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73, необоротні активи - всі активи, що не є оборотними. Оборотні активи - гроші та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи споживання протягом операційного циклу чи протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

Пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 Основні засоби , затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року №92, визначено, що основні засоби - матеріальні активи, які підприємство/установа утримує з метою використання їх у процесі виробництва/діяльності або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Пунктом 5 цього ж Положення (стандарту) встановлено, що для цілей бухгалтерського обліку основні засоби класифікуються за такими групами: основні засоби (земельні ділянки; капітальні витрати на поліпшення земель, не пов`язані з будівництвом; будівлі, споруди та передавальні пристрої; машини та обладнання; транспортні засоби; інструменти, прилади, інвентар (меблі); тварини; багаторічні насадження; інші основні засоби), інші необоротні матеріальні активи (бібліотечні фонди; малоцінні необоротні матеріальні активи; тимчасові (нетитульні) споруди; природні ресурси; інвентарна тара; предмети прокату; інші необоротні матеріальні активи).

Згідно з пунктами 4-6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 Запаси , затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246, запаси - активи, які: утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності; перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва; утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством/установою. Запаси визнаються активом, якщо існує імовірність того, що підприємство/установа отримає в майбутньому економічні вигоди, пов`язані з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена. Для цілей бухгалтерського обліку запаси включають, зокрема: сировину, основні й допоміжні матеріали, комплектуючі вироби та інші матеріальні цінності, що призначені для виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг, розподілу, передачі, обслуговування виробництва й адміністративних потреб; готову продукцію, що виготовлена на підприємстві, в установі, призначена для продажу і відповідає технічним та якісним характеристикам, передбаченим договором або іншим нормативно-правовим актом.

Нормами ПК України встановлено порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.

Лише сукупність відповідних обставин є підставою для контролюючого органу звернутись до суду з позовом про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, а саме: наявність податкового боргу; наявність майна платника податків, описаного у податкову заставу; відсутність коштів на рахунках платника податків в обслуговуючих банках.

До об`єктів приватизації належать: вугледобувні підприємства як єдині майнові комплекси; шахти (шахтоуправління) як єдині майнові комплекси.

Відтак, об`єктом приватизації є майно (нерухоме майно, інші необоротні активи, земельні ділянки, на яких розташовані такі об`єкти), яке відноситься до основних засобів.

З моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств.

З часу прийняття рішення про приватизацію об`єкта стосовно його майна (нерухомого майна, інших необоротних активів) та земельної ділянки державної власності, на якій розташований такий об`єкт, забороняється, зокрема, здійснення операцій (дій), внаслідок яких може відбутися відчуження зазначеного майна чи зменшення його вартості або зменшення розміру земельної ділянки державної власності; обмін, іпотека або застава майна; списання основних засобів, що мають залишкову вартість; безоплатна передача та реалізація майна для погашення заборгованості; передача майна в оренду; вчинення дій, які можуть призвести до обмеження (обтяження) прав на земельну ділянку державної власності, на якій розташований такий об`єкт; прийняття рішень про припинення господарської організації шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення та інше.

Мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження вугледобувних підприємств стосується виключно нерухомого майна, інших необоротних активів, земельної ділянки державної власності, на якій розташований такий об`єкт (основні фонди).

Готова продукція (вугілля, відходи шахтного виробництва) є оборотнім активом, відносно якого будь-яких застережень щодо реалізації, в тому числі примусової, законодавством не встановлено.

Аналогічна правові позиція відображені Верховним Судом щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 04.06.2020 у справі №813/2271/17 (адміністративне провадження №К/9901/55166/18), від 12.01.2021 у справі №813/2700/15 (адміністративне провадження №К/9901/25823/18).

Апеляційним судом встановлено, що актом опису майна від 11.04.2012 № 2 описано майно Товариства на загальну суму 13532466,85 грн, актом опису майна від 11.04.2012 № 3 описано майно Товариства на загальну суму 4030611,58 грн, актом опису майна від 11.04.2012 № 4 описано майно Товариства на загальну суму 14738358,71 грн, актом опису майна від 17.11.2015 № 7 описано майно Товариства на загальну суму 3067390,00 грн.

Майно, яке описане в податкову заставу згідно з вказаними актами, належить до основних засобів, які обліковуються як необоротні активи Товариства.

Таким чином, з огляду на мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації, колегія суддів дійшла висновку про заборону відчуження такого майна Товариства (яке описане актами від 11.04.2012 № 2, від 11.04.2012 № 3, від 11.04.2012 № 4, від 17.11.2015 № 7) у будь-який спосіб, у тому числі шляхом реалізації майна, що перебуває у податковій заставі, до моменту завершення приватизації об`єкта.

Разом з тим, актом опису майна від 17.11.2021 № 21 описано майно Товариства на загальну суму 10584,00 грн, а саме вугілля марки Ж вологістю 8%, зольністю 30%, в кількості 18000,00 тонн.

Згідно з витягом № 39046520 від 29.11.2012 з Єдиного реєстру обтяжень рухомого майна термін дії обтяження майна Товариства згідно з актом опису майна від 27.11.2012 № 21 встановлено до 29.11.2017. Відтак, відсутні підстави для погашення податного боргу Товариства за рахунок майна, описаного актом від 17.11.2021 № 21.

Актом опису майна від 23.03.2017 № 1 описано майно Товариства на загальну суму 92448000,00 грн, а саме вугілля марки ГЖр-0-200, зола 33,8%, вологість 8,9%, сірка 2,8 % у кількості 68480 тонн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 у справі №813/1695/17, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2018, позов Публічного акціонерного товариства Шахта Надія до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними дій та скасування акта опису задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано акт опису майна від 23.03.2017 №1, складений Офісом великих платників податків ДФС.

Постановою Верховного Суду від 13.05.2021 у справі №813/1695/17 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2018 у справі №813/1695/17 змінено в їх мотивувальній лінійні, виклавши її в редакції наведеній у постанові Верховного Суду. В іншій частині постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2018 у справі №813/1695/17 залишено без змін.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для погашення податкового боргу Товариства за рахунок майна, описаного актом від 23.03.2017 № 1.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні інші акти опису майна Товариства.

За таких обставин, колегія суддів переконана, що майно, яке перебуває у податковій заставі і за рахунок якого може бути погашено податковий борг Товариства відсутнє, що свідчить про відсутність підстав для надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 року у справі №813/2156/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 30.03.2022