Справа № 420/22201/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - акціонерне товариство «ОТП Банк» про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - акціонерне товариство «ОТП Банк» про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про відкриття виконавчого провадження від 06.05.2021 року ВП №65349883.

В обґрунтування позовних вимог представник позивач зазначає, що 20.10.2021 року від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича на адресу фізичної особи - громадянки України ОСОБА_1 надійшов лист-вимога приватного виконавця від 27.09.2021 року за №65349883, з якого вбачається, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича перебуває виконавчий напис №13046, вчиненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 08.08.2008 року про звернення стягнення на квартиру під номером «сімдесят три», що знаходиться в АДРЕСА_1 маршала в будинку під номером «тридцять». Зазначене майно на підставі договору іпотеки (майнової поруки) №PCNL-500/l54/2006, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 10.11.2006 року Р№16748, передано у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №CNL-500/154/2006 від 09.11.2006 року із АКБ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП БАНК»), строк платежу за яким настав 29.07.2008 року. У вимозі вказано за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ЗАТ «ОТП Банк» на загальну суму у гривневому еквівалентні 387 308,19 грн., та те, що приватним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№65349883 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа, яка надіслана сторонам виконавчого провадження 07.05.2021 року.

Представник позивача зазначає, що вищевказану постанову про відкриття виконавчого провадження позивач не отримувала, а лист-вимогу приватного виконавця від 27.09.2021 року за №65349883 отримала 20.10.2021 року, що підтверджується конвертом поштового відправлення №30-73, дати відправки не видно.

Також представник позивача зазначає, що ОСОБА_2 не міг виконати вимогу приватного виконавця та з`явитися до нього 08.10.2021 року о 10:00 годині так, як він помер ще 3 (три) роки назад, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного захисту Головного територіального управління юстиції в Одеській області 01 серпня 2018 року.

Також, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного захисту у місті Одесі Одеського міського управління юстиції 02 листопада 2012 року.

На переконання позивача, постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята незаконно, протиправно та з порушенням вимог імперативних норм п.2 ч. 1 і п. 3 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" (606-XIV); виконавчий напис був пред`явлений до виконання з пропуском строку.

За твердженнями представника позивача, враховуючи, що виконавчий напис №13046 від 08.08.2008 року був пред`явлений до виконання з пропуском строку, встановленого п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України № 606- XIV "Про виконавче провадження", в редакції на час виникнення спірних правовідносин, приписи ч. 3 ст. 24, ч. 1 ст. 25, п.1 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону, державний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження, а тому постанова від 08.08.2008 року приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про відкриття виконавчого провадження №65349883 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву в якому останній зазначає, що не визнає позовні вимоги та вважає адміністративний позов повністю необґрунтованим.

В обґрунтування правової позиції відповідач зазначає, що твердження скаржника на пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання спростовуються відповідними відмітками на зворотньому боці виконавчого документа, відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження, згідно яких, виконавчий напис №13046 виданий Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н.А. 08.08.2008, вже неодноразово перебував на примусовому виконанні в органах ДВС ГТУЮ в Одеській області та останній раз був повернутий стягувачу 31.01.2020 року.

Так, за твердженням відповідача, виконавчий напис № 13046 виданий Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н.А. 08.08.2008, вже неодноразово перебував на примусовому виконанні в органах ДВС ГТУЮ в Одеській області, та останні раз був повернутий стягувачу 30.01.2020 року, що підтверджується відповідною відміткою на зворотньому боці виконавчого документа а також відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження, отже, строк пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання перервався 30.01.2020 року, в зв`язку із чим, у приватного виконавця були відсутні правові підстави для застосування приписів пункту 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та повернення стягувану виконавчого документа без прийняття до виконання.

Таким чином, відповідач стверджує, що при примусовому виконанні виконавчого напису №13046 про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_2 , яке набрало законної сили, приватний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, жодного порушення вимог чинного законодавства - не допущено.

Враховуючи вище викладене, та те що, права та інтереси заявниці не порушені, борг за кредитом не погашений, єдине на що посилається заявниця те, що пропущено строк пред`явлення виконавчого напису №13046 до виконання, відповідач наполягає на тому, що відсутні підстави для задоволення позовної заяви.

Представником позивача до суду подано відповідь на відзив, в якому наполягає на тому, що рахувати строк на подачу виконавчого документа до виконання потрібно не з 30.01.2020 року, як вказує приватний виконавець Колечко Д.М., а з 28.09.2016 року, оскільки 30.01.2020 року - було відмовлено у відкритті провадження, що підтверджується другим аркушем виконавчого напису №13406 від 08.08.2021 року та скріншотом з АСВП, а 28.09.2016 року - було повернуто без прийняття до виконання у зв`язку з пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення, що також підтверджується другим аркушем виконавчого напису №13406 від 08.08.2021 року та скріншотом з АСВП.

Також представник позивача зазначає, що на момент відкриття виконавчого провадження від 06.05.2021 року був пропущений строк 4 (чотири) роки і 7 (сім) місяців, що підтверджується другим аркушем виконавчого напису №13406 від 08.08.2021 року та скріншотом з АСВП.

Враховуючи викладене, на думку представника позивача, наявні підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.05.2021 року, оскільки закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, та він не поновлювався у порядку встановленому законом.

Відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких доводи представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Долженчук Надії Миколаївни, щодо необхідності під час розгляду справи врахувати правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 10 липня 2020 року у справі № 826/26484/15, у постанові 11 червня 2019 року по справі №804/2721/15, у постанові від 12 грудня 2018 року по справі 826/27905/15 відповідач вважає безпідставними з огляду на те, що викладені у наведених судових рішеннях висновки не узгоджуються з обставинами саме цієї справи, оскільки відносини, що виникли між сторонами регулюються лише редакцією Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, що суттєво впливає на застосування таких позицій.

Крім того, відповідач вказує, що оскільки з 2014 року діяв мораторій встановлений Законом № 1304-VII, тому стягувач весь цей час не міг задовольнити свої вимоги по зверненню стягненню на іпотечне майно, що зазначене в виконавчому написі №13046 від 08.08.2008 року, у зв`язку із встановленою законом забороною, в рамках виконавчого провадження та враховуючи, що стягувач пред`явив виконавчий напис до закінчення строку дії заборони встановлений Законом № 1304-VII, то строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не пропущено, його слід рахувати з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Враховуючи викладене, відповідач стверджує, що виконавчий напис №13046 виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 08.08.2008, вже неодноразово перебував на примусовому виконанні в органах ДВС ГТУЮ в Одеській області, та останній раз був повернутий стягувану 30.01.2020 року, не з підстав пропущення строку, як зазначає представник позивача, а з підстав пред`явлення виконавчого документу не за місцем виконання або не за підвідомчістю, що підтверджується відповідною відміткою на зворотньому боці виконавчого документа, відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження, а також постановою про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 30.01.2020 року Другого Приморського ВДВС у місту Одеса ПМУМЮ (яка не скасована) отже, строк пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання перервався 30.01.2020 року, у зв`язку із чим у приватного виконавця були відсутні правові підстави для застосування приписів пункту 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання.

Третя особа не скористалась своїм правом подати пояснення стосовно адміністративного позову.

Ухвалою суду від 19.11.2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що між 09.11.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №CNL-500/154/2006, за умовами якого ОСОБА_2 надано кредит у сумі 80700 дол. США на споживчі цілі. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 зобов`язаний у термін до 09.11.2016 року повернути суму кредиту та сплатити щомісяця відсотки у розмірі13,99% за кожен календарний місяць користування кредитом.

Також, 10.11.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (іпотекодержатель) та громадяни: ОСОБА_2 (боржник), ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (які є майновими поручителями за ОСОБА_2 ) - іпотекодавці, уклали договір іпотеки №PCNL-500/154/2006, яким забезпечено виконання кредитного договору № CNL-500/154/2006 від 09.11.2006.

Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 08.08.2008 року вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №13046, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на

квартиру АДРЕСА_2 , та складається в цілому з трьох житлових кімнат, загальною житловою площею 40,0 кв.м. та підсобних приміщень, загальна площа квартири 68.0 кв.м., що належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 22.12.1995 року за №15- 3385, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості у книзі 187 пр. на стор. 34 номер запису №149, реєстраційний номер №16509124, ОСОБА_2 , ІН НОМЕР_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), місце роботи: директор ТОВ «Втор-Лайн»; ОСОБА_1 , ІН НОМЕР_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ); місце роботи: агенція нерухомості «Ідеал»; ОСОБА_4 , ІН НОМЕР_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), місце роботи: невідомо; ОСОБА_3 , ІН НОМЕР_6 , ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), місце роботи: невідомо; що проживають АДРЕСА_2 .

Зазначене майно на підставі договору іпотеки (майнової поруки) №PCNL- 500/154/2006, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 10.11.2006 року Р№ 16748, передано у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №CNL- 500/154/2006 від 09.11.2006 року із Акціонерним комерційним банком «Райффайзен Банк Аваль», місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43, ), (правонаступником якого є ЗАКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОТП БАНК», місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43, ), рахунок у Філії ЗАТ «ОТБ БАНК» в м. Одесі НОМЕР_7, МФО 328986, строк платежу за яким настав 29.07.2008 року.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ЗАТ «ОТП Банк» станом за період з 10.11.2006 року по 29.07.2008 року у розмірі:

сума заборгованості за Кредитом - 72 630 (сімдесят дві тисячі шістсот тридцять) доларів США;

сумнівні відсотки за користування Кредитом, за період з 10.12.2007 року по 28 04.2008 року - 4 741 (чотири тисячі сімсот сорок один) долар США 75 центів;

відсотки, що нараховуються на сумнівну заборгованість за Кредитом за період з 29.04.2008 року по 28 07 2008 року - 2 568 (дві тисячі п`ятсот шістдесят вісім) доларів США, 02 центи;

пеня, нарахована згідно п. 4.1 Л. Кредитного договору, за період з 01.11.2007 року по 27.03.2008 року - 30055 (тридцять тисяч п`ятдесят п`ять) гривень, 57 копійок;

штраф, нарахований згідно п. 4.1.3. Кредитного договору - 75 (сімдесят п`ять) гривень;

витрати за здійснення виконавчого напису - 4 675 (чотири тисячі шістсот сімдесят п`ять) гривень;

всього до стягнення - 79 939 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) доларів США, 77 центів (що в еквіваленті складає 387 308, 19 гривень) та 34805 (тридцять чотири тисячі вісімсот п`ять) гривень, 57 коп.

Виконавчий напис має бути пред`явлений до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом одного року з дня його вчинення.

Представник ПАТ «ОТП Банк» Царюк М.З. 06.05.2021 року звернувся до приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечка Д.М. з заявою б/н від 05.05.2021 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 13046 вчиненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 08.08.2008 року, яким встановлено звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Розглянувши заяву представника ПАТ «ОТП Банк» приватним виконавцем виконавчого округу Одеської Області Колечко Д.М. 06.05.2021 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №13046, виданого 08.08.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова та дії відповідача є незаконними та необґрунтованими, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання на момент здійснення спірного виконавчого напису встановлювались статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV.

Так, відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», у зазначеній редакції, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.2 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) врегульовано випадки переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, зокрема, вказано, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання (п.1 ч.1 ст.23).

Відповідно до ч.2 ст.23 вказаного Закону після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Також, згідно ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Конституцією України закріплено принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч.1 ст.58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі №3-рп/2001).

Водночас, 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон України №1404-VIII), частинами 1 та 2 ст.12 якого закріплено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно п.5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Зі змісту наведеного положення Закону України №1404-VIII слідує, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим Законом. Для п.5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону №1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Суд зазначає, що на звороті виконавчого напису від 08.08.2008 року №13046, містяться такі відмітки:

повернуто згідно ст.40 п. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» (25.08.2010);

повернуто згідно ст.40 п.4 ЗУ «Про виконавче провадження» (04.03.2011);

відмова згідно ст. 26 п.8 ЗУ «Про виконавче провадження» (01.03.2012);

відмова згідно ст. 26 п.8 ЗУ «Про виконавче провадження» (12.04.2012);

повернуто згідно ст. 47 п.4 ЗУ «Про виконавче провадження» (02.11.2012);

відмова згідно ст. 26 п.8 ЗУ «Про виконавче провадження» (13.06.2013);

повернуто згідно ст. 47 п.9 ЗУ «Про виконавче провадження» (19.12.2013);

відмова згідно п.1, п.4 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» (28.09.2016);

повернуто згідно ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» (30.01.2020).

Разом з тим, щодо доводів представника відповідача стосовно переривання строків у зв`язку з набранням чинності Закону України №1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який діяв до 23.09.2021 року, суд зазначає таке.

Частиною 4 статті 12 Закону №1404-VIII визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема, пред`явлення виконавчого документа до виконання. Аналогічна норма міститься в Законі №606, а саме п.1 ч.1 ст. 23.

Статтею 37 Закону №1404-VIII наведено випадки, за яких виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, повертається стягувачу.

Зокрема, виконавчий документ повертається, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (пункт 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII ). Аналогічна норма міститься в Законі №606, а саме п.9 ч.1 ст. 47.

Частиною п`ятою статті 37 Закону №1404-VIII визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Аналогічна норма міститься в Законі №606, а саме ч.5 ст. 47.

Отже, стягувач не був позбавлений права звернутись до виконавчого органу з заявою щодо відкриття виконавчого провадження на підставі певного виконавчого документу, а виконавець відповідно прийняти постанову у відповідності до вимог закону та певних обставин.

Закон України №1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не містить норм та приписів стосовно зупинення строків для пред`явлення виконавчих документів до виконання або їх продовження, переривання. Цим законом встановлено певні обмеження щодо реалізації права іпотекодержателя на звернення стягнення на майно боржників.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що строк пред`явлення виконавчого напису від 08.08.2008 року №13046 збігав 20.12.2014 року.

Крім того, необґрунтованими є доводи відповідача, що 28.09.2016 року виконавчий документ повернуто лише на підставі п.4 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки на звороті виконавчого напису міститься запис «відмова згідно п.1, п.4 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання.

Таким чином, враховуючи, що виконавчий документ було повернуто 19.12.2013 року на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону №606-VII, а повторне звернення до виконавчого органу відбулось у вересні 2016 року за наслідком якого у відкритті виконавчого провадження відмовлено, зокрема і з підстав пропуску строку звернення з виконавчим документом, суд дійшов висновку, що з урахуванням того, що строк для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання встановлюється з дня повернення такого документа, стягувач пропустив строк пред`явлення до виконання виконавчого напису від 08.08.2008 року №13046 відповідно до заяви від 05.05.2021 року, а отже постанова про відкриття виконавчого провадження №65349883 від 06.05.2021 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, звернення стягувача до виконавчого органу у 2020 році не спростовує встановлених обставин та не свідчить про дотримання стягувачем встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання. Слід також зазначити, що на звороті виконавчого напису від 08.08.2008 року №13046 на місці запису від 30.01.2020 року відсутня інформація щодо особи, яка вчинила запис (посада, прізвище) та печатка органу, а додана до заперечень на відповідь на відповідь на відзив копія постанови не завірена належним чином.

Відповідно до встановлених судом обставин та наведених норм законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог за даним позовом.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн відповідно до квитанції № 27245 від 15.11.2021 року.

З урахуванням висновку суду про задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст.241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - акціонерне товариство «ОТП Банк» про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про відкриття виконавчого провадження від 06.05.2021 року ВП №65349883.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 )

Відповідач: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович (вул. 1 Травня, буд. 19, офіс 310, м. Чорноморськ, Одеська область, 68004);

Третя особа: акціонерне товариство «ОТП Банк» (, адреса: вул. Жилянська, буд. 43, м. Київ, 01033).

Суддя П.П.Марин