Справа № 380/13906/21
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2022-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань залишення позовної заяви без розгляду

23 березня 2022 року

зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Ящишин І.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Слиш Г.С.,

розглянувши у підготовчому засіданні в м.Львові клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви в частині позовних вимог без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора (місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 14.05.2021 №557ц про скасування ОСОБА_1 з 14.05.2021 надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи.

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (, 01011, м. Київ вул. Різницька, 13/15) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) недораховану заробітну плату в розмірі 14 482 (чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят дві) гривні 76 коп.

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (, 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1 ) заборгованість належних сум при звільненні в розмірі 345831,47 грн заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні відпустки;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (, 01011, м. Київ вул. Різницька, 13/15) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 27.05.2021 по дату постановлення рішення суду.

Ухвалою від 25.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач 29.09.2021 подав до суду відзив на позовну заяву (вх. №70939).

Від позивача 30.09.2021 надійшла відповідь на відзив (вх. №10227ел).

Ухвалою від 18.10.2021 суд відмовив в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі.

22.12.2021 та 17.01.2022 представник відповідача подала до суду клопотання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , в частині позовних вимог про стягнення з Офісу Генерального прокурора компенсації за невикористані позивачем дні відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. Клопотання мотивовані тим, що наказом Генерального прокурора від 25.05.2021 №704ц позивача звільнено з органів прокуратури за власним бажанням. Відповідач зазначає, що виплати, які мають бути здійсненні роботодавцем на користь звільненого працівника, у тому числі компенсації за невикористані відпустки за період вимушеного прогулу працівника не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Зазначає, що ці виплати не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати. Також звертає увагу на те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку обмежуються місячним строком. Проте, з даною позовною заявою позивач звернувся лише 20.08.2021, тобто з пропущенням місячного строку звернення до суду, встановленого ст.122 КАС України.

Позивач 03.02.2022 подав до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Зазначає, що основною позовною вимогою у даній справі є стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки, а вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідною віл попередньої. Таким чином позивач вважає, що оскільки основна вимога заявлена у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату працю (недорахована заробітна плата), то відповідно до приписів ст.233 КЗпП право на звернення до суду з позовом про стягнення недоплачених сум не обмежене будь-яким строком. Просить визнати поважними підстави пропуску строку та поновити пропущений строк на звернення до суду.

Позивач у підготовчому засіданні проти задоволення клопотань відповідача про залишення позовної заяви без розгляду заперечив з підстав, викладених у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Представник відповідача у підготовчому засіданні клопотання підтримала, просила задовольнити такі.

При вирішенні клопотань представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд керувався таким.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.5 ст.122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні відпустки та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При вирішенні клопотань відповідача суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18. У цій справі в подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду відхилила твердження скаржника щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та сформувала правовий висновок, за яким стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні відпустки.

Відповідно до частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частин першої-другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини рішення).

У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 223 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем (пункт 1 резолютивної частини рішення).

Верховний Суд України у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-162цс17 вказав, що відповідно до статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з приписами ст. 83 Кодексу законів про працю України та ст. 24 Закону України «Про відпустки», якими визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, законодавство не містить будь-яких обмежень в частині строку звернення за такою компенсацією.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що звернення до суду про стягнення заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні відпустки, не обмежене будь-яким строком.

Щодо залишення позовної заяви без розгляду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає що дана позовна вимога є похідною від стягнення заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні відпустки. Оскільки між сторонами існує спір про розмір необхідних до виплати сум при звільненні, позивач вважає, що з ним не проведено повного розрахунку та з позовом він звернувся протягом трьох місяців після звільнення, строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ним не пропущено.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, про те, що в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду слід відмовити.

У зв`язку з тим, що позивач не пропустив строк звернення до суду з вказаними в клопотаннях позовними вимогами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх поновлення.

Керуючись ст.ст. 122, 240, 248, 256 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

у задоволенні клопотань представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 28.03.2022.

Суддя Р.І. Кузан