Справа № 500/3550/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/3550/21 пров. № А/857/19810/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко О.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Кахнич Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрівайз Тех» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року (головуючий суддя Чепенюк О.В., м. Тернопіль, проголошено 12:01:26) у справі № 500/3550/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрівайз Тех» до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

23.06.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, у якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Тернопільській області № від 23.09.2020.

Позов обґрунтовує тим, що податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 500000 грн. Таке податкове повідомлення-рішення оскаржувалося в адміністративному порядку, проте рішенням Державної податкової служби України від 19.05.2021 платнику відмовлено в задоволені скарги. Зазначає, що на підставі наказу ГУ ДПС у Тернопільській області від 19.08.2020 № 1120 посадовими особами контролюючого органу проведено фактичну перевірку Товариства, за наслідками якої складено акт від 28.08.2020 №0231/19/00/0503/43469031. Згідно з висновками акту перевірки контролюючим органом встановлено порушення вимог статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» (Закон №481/95-ВР) в частині зберігання пального без ліцензії. Вказує, що інформація наведена в акті перевірки не відповідає дійсності, а факти встановлених порушень базуються лише на припущеннях. У квітні 2020 року позивач отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вамоіл-Л» дизельне пальне. Вказане пальне відвантажувалось у паливні баки транспортних засобів, які на правах оренди використовує Товариство у своїй господарській діяльності. Враховуючи положення статті 1 Закону №481/95-ВР, зберігання пального в паливних баках транспортних засобів не потребує отримання ліцензії на право зберігання пального, оскільки дані резервуари не являються нерухомим майном, та не мають чіткої прив`язки до місця (території). Жодних порушень законодавства з боку платника при отриманні пального від ТОВ «Вамоіл-Л» не допускало.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що Товариство використовує склад-ангар за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, село Іванівка, для зберігання сільськогосподарської техніки, проте ємність для зберігання пального знаходилася за межами приміщення. Податковим органом не доведено, що ця ємність належала позивачу, що в ній знаходилося саме пальне і що воно належало Товариству. Вказує, що дійсно отримало пальне від ТОВ «Вамоіл-Л», проте воно відразу ж було використано для заправки транспортних засобів. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представником позивача надіслано до суду засобами електронного поштового зв`язку клопотання про відкладення розгляду справу на іншу дату у зв`язку з воєнним станом.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення вищезазначеного клопотання, оскільки доказів неможливості прибуття у судове засідання не надано. Також відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Разом з тим, судовою колегією враховується, що обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи не визнавалася та наявних у справі матеріалів достатньо для вирішення справи.

При цьому судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що положеннями ст. 195 КАС України передбачено, що учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.313 цього Кодексу. Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрівайз Тех» зареєстроване як юридична особа з 24.01.2020, взяте на податковий облік в контролюючих органах 27.01.2020, основним видом господарської діяльності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено оптова торгівля сільськогосподарськими машинами та устаткуванням, Товариство здійснює й інші види діяльності.

21.08.2020 на підставі наказу ГУ ДПС у Тернопільській області від 19.08.2020 №1120 Про проведення фактичної перевірки та направлень на перевірку від 19.08.2020 №1674, 1675 проведено фактичну перевірку ТОВ «Агрівайз Тех» щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів.

Директор Товариства Заверуха В.І. 21.08.2020 отримав копію наказу на проведення фактичної перевірки, на що вказує відповідна розписка на ньому, також перевіряючими були пред`явлені службові посвідчення та направлення на проведення перевірки, про що свідчить розписка платника податків в направленнях

За результатами перевірки складено акт від 28.08.2020 за №0231/19/00/0503/43469031 перевірки щодо дотримання суб`єктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв. В акті перевірки зазначено, що проводилася перевірка господарської одиниці складу, що розташований за адресою: село Іванівка, Теребовлянський район, суб`єкта господарювання ТОВ «Агрівайз Тех». Перевірка проводилася у присутності директора Товариства Заверухи В.І .

Перевіркою встановлено, що за цією адресою на складі розміщено резервуар для зберігання пального орієнтовною ємкістю 10 000 л.

21.08.2020 директором підприємства Заверухою В.І. в присутності працівників ГУ ДПС у Тернопільській області на підставі наказу №1/08 від 21.08.2020 проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей (дизельного пального, що знаходилося в вищезазначеному резервуарі). На момент проведення інвентаризації в резервуарі знаходилося пальне в кількості 6 400 л на 87 808,00 грн, про що складено акт інвентаризації від 21.08.2020.

Проведеною фактичною перевіркою встановлено, що 14.04.2020 ТОВ «Агрівайз Тех» за адресою: село Іванівка Теребовлянського району Тернопільської області, отримало паливо дизельне від ТОВ Вамоіл-Л () в кількості 10 000 л на загальну суму 149 520,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №71 та товарно-транспортною накладною №ВЛ00-000071 від 14.04.2020. Такі документи долучені до матеріалів справи, а також рахунок на оплату №53 від 13.04.2020.

В акті фактичної перевірки вказано, що отримання пального (дизпалива) підтверджується складеною акцизною накладною №57 від 14.04.2020, зареєстрованою в Єдиному реєстрі акцизних накладних за №.

У висновку акта перевірки зазначено, що перевіркою встановлено факт зберігання ТОВ «Агрівайз Тех» за період з 14.04.2020 по 21.08.2020 на складі за адресою: с. Іванівка Теребовлянського району, Тернопільська область, пального (дизпалива) без наявності ліцензії на право зберігання пального, чим порушено вимоги статті 15 Закону №481/95-ВР.

На підставі акта перевірки 23.09.2020 ГУ ДПС у Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення № , відповідно до якого до позивача за порушення частини першої статті 15 Закону №481/95-ВР, на підставі абзацу восьмого частини другої статті 17 цього ж Закону застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 500000,00 грн

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій такі застосовані до позивача за порушення частини першої статті 15 Закону №481/95-ВР, на підставі абзацу восьмого частини другої статті 17 цього ж Закону, у розмірі 500000 грн.

Платником податків податкове повідомлення-рішення № від 23.09.2020 було оскаржена в порядку адміністративного оскарження. Відповідно до рішення рішенням ДПС України від 19.05.2021 № 1113/6/99-00-0603-01-06 Товариству відмовлено в задоволені скарги та залишено без змін оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 1 ПК України цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. При цьому згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Порядок проведення фактичних перевірок регламентує стаття 80 ПК України, відповідно до якої фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1).

Згідно з пунктом 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності підстав, визначених у підпунктах 80.2.1 - 80.2.7.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Колегія суддів зазначає, що направлення на проведення фактичної перевірки, службові посвідчення осіб, які проводили перевірку, були пред`явлені безпосередньо керівнику Товариства, також йому вручена копія наказу про проведення перевірки, а отже, відповідачем дотримано порядок проведення фактичної перевірки, визначений наведеними вище положеннями ПК України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР зі змінами і доповненнями, тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 15 цього Закону оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії. Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років. Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії. Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі. Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують. Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального). Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки. Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального. Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник. У разі якщо зазначені документи видані (оформлені) іншій особі, ніж заявник, такий заявник додатково подає документи, що підтверджують його право на використання відповідного об`єкта. Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження. Після видачі/призупинення/анулювання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального податковий орган вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/призупинення/анулювання відповідної ліцензії.

Статтею 1 Закону №481/95-ВР наведено визначення термінів, які вживаються у цьому законі. Так, ліцензія (спеціальний дозвіл) - це документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Згідно з статтею 16 Закону №481/95-ВР контроль за дотриманням норм Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до статті 17 Закону №481/95-ВР передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом- сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів вказує, що фактичною перевіркою встановлено факт зберігання пального за адресою розміщення складу Товариства: село Іванівка, Теребовлянського району Тернопільської області. Таке пальне придбавалося відповідно до договору поставки №89/ДП від 10.04.2020, укладеного між ТОВ «Вамоіл-Л» (постачальник) та ТОВ «Агрівайз Тех» (покупець), відповідно до умов якого постачальник зобов`язувався передати у власність ТОВ «Агрівайз Тех» нафтопродукти, а ТОВ «Агрівайз Тех» - прийняти та оплатити даний товар. Згідно з видатковою накладною №71 від 14.04.2020, виданою на виконання цього договору, адресою доставки є: Тернопільська область, Теребовлянський район, с.Іванівка, буд. 50. Ця ж адреса зазначена і в товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів від 14.04.2020 у відомостях про пункт розвантаження.

Апелянт зазначає, що Товариство дійсно використовує склад-ангар у селі Іванівка, Теребовлянського району для зберігання сільськогосподарської техніки. Таке приміщення передане у користування Товариству за усною домовленістю з власником. Разом з тим, апелянт вказує, що контролюючим органом не доведено, що ємність з пальним, виявлена під час проведення фактичної перевірки, належала ТОВ «Агрівайз Тех» . Такі твердження колегія суддів оцінює критично, оскільки під час проведення перевірки директор Товариства Заверуха В.І. такі обставини не заперечував, а навпаки провів інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, що знаходилися на складі у селі Іванівка, Теребовлянський район, Тернопільська область, на його відповідальному зберіганні, про що свідчить відповідний акт інвентаризації від 21.08.2020. Крім того, керівник ТОВ «Арівайз Тех» під час перевірки надав первинні документи, що підтверджують отримання ним палива на підставі договору поставки №89/ДП від 10.04.2020 від між ТОВ «Вамоіл-Л».

Апеляційний суд зазначає, що право контролюючого органу вимагати у платника податків проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей під час проведення перевірки передбачене підпунктом 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 ПК України, а тому зазначений акт інвентаризації від 21.08.2020 є належним і допустимим доказом на підтвердження обставин про наявність у Товариства на зберіганні пального. Доводи апелянта про те, що такий акт є неналежним доказом, колегія суддів не бере до уваги.

Щодо доводів апелянта про те, що пальне відразу відвантажувалось у паливні баки транспортних засобів, які на правах оренди використовує Товариство у своїй господарській діяльності, колегія суддів зазначає, що жодних доказів (зокрема відповідних актів приймання-передачі пального та/або інших актів) щодо фактичного поміщення вказаного дизельного палива (обумовленою датою відвантаження) до баків транспортних засобів, які перебували у власності чи у користуванні позивача суду не надано. Разом з тим, у матеріалах справи є копія договору оренди №10.06.2020 від 10.06.2020, за яким ФОП Вівчар (орендодавець) надає ТОВ «Арівайз Тех» (орендар) у платне строкове користування чотири комбайни зернозбиральних. Відповідно до умов договору, він вступає в дію з моменту його підписання, тобто з 10.06.2020 і діє до 10.06.2021, орендна плата складає по 20 000 грн за місяць за кожен комбайн, всього 80 000 грн. Крім того, Товариством подано до контролюючого органу повідомлення (форма №20-ОПП) про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, відповідно до якого станом на дату подання такого повідомлення в оренді платника знаходилися 3 комбайни зернозбиральні та у власності 4 жниварки для зернового комбайна. Наведені обставини спростовують доводи апелянта про те, що отримане від ТОВ «Вамоіл-Л» пальне відразу розвантажувалося у паливні баки транспортних засобів, оскільки відсутні відомості про наявність таких у власності та користуванні позивача станом на 14.04.2020, коли згідно з видатковою накладною №71 від 14.04.2021 та товарно-транспортною накладною №ВЛ00-000071 від 14.04.2020 такий вантаж одержав директор ТОВ «Арівайз Тех» Заверуха В.І .

Суд апеляційної інстанції вказує, що апелянтом не доведено наявності обставин, які перелічені у статті 15 Закону №481/95-ВР, за яких ліцензія на право зберігання пального не придбавається. Наведені доводи товариства не спростовують висновку контролюючого органу про наявність порушення статті 15 Закону №481/95-ВР, а подальше використання суб`єктом господарювання дизельного пального для заправки транспортних засобів, які він використовує у своїй господарській діяльності, не спростовують допущеного ним порушення - зберігання пального без наявності ліцензії.

Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрівайз Тех» залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у справі № 500/3550/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 28 березня 2022 року.