Справа № 160/4326/22
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2022 року Справа № 160/4326/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/4326/22 за позовом Дніпропетровської обласної прокуратури до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 08.02.2022 року,-
Дніпропетровська обласна прокуратура звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 08.02.2022 року у виконавчому провадженні № 67697748.
Разом з позовною заявою позивачем подано до суду клопотання про забезпечення позову у якій заявник просить зупинити дію постанови державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 08.02.2022 року про накладення штрафу на Дніпропетровську обласну прокуратуру у виконавчому провадженні ВП №67697748 до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 22.02.2022 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року зупинено дію постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. від 08.02.2022 року про накладення штрафу на Дніпропетровську обласну прокуратуру у виконавчому провадженні ВП№67697748 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 160/4326/22.
Ухвалою суду від 22.02.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України, та з урахуванням положень ст. 287 КАС України.
Також ухвалою суду від 22.02.2022 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- матеріали виконавчого провадження ВП №67697748 та інші наявні докази щодо суті спору.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 23.03.2022 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року у справі №160/3003/21 залишено без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від
19.10.2021р. у справі №160/3003/21 частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року у справі №160/3003/21 скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову.

Визнано неправомірними дії Дніпропетровської обласної прокуратури щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати у період з 26.03.2020 року по 31.12.2020 року, виходячи із розміру, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 26.03.2020 року по 31.12.2020 року, виходячи із розміру заробітної плати, встановленому ст.81 Закону України «Про прокуратуру».

В іншій частині позову відмовлено.

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. 01.12.2021 року у виконавчому провадженні ВП№67697748 за виконавчим листом від 12.11.2021 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати заробітну плату ОСОБА_1 з 26.03.2020 року по 31.12.2020 року, у порядку та спосіб, визначений ст.81 Закону України «Про прокуратуру».

15.02.2022 року до відділу фінансування та бухгалтерського обліку обласної прокуратури надійшла постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції ВП №67697748 від 08.02.2022 року про накладення штрафу.

Цією постановою на Дніпропетровську обласну прокуратуру було накладено штраф у розмірі 5100 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду у справі №160/3003/21 про зобов`язання Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату за період з 26.03.2020 року по 31.12.2020 року виходячи із розміру заробітної плати, встановленої ст.81 Закону України «Про прокуратуру».

На думку позивача, вказана постанова є протиправною та прийнята без врахування всіх обставин справи.

Так позивач зазначає, що порядок виконання рішення суду для боржника є незрозумілим, оскільки фактично заробітна плата ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» та її складові відрізнялись від складових заробітної плати, передбаченої ст.81 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку із чим виникло питання, які виплати та в яких розмірах, окрім посадового окладу, слід включати у розрахунок заробітної плати, як бути з виплатами, які було здійснено на підставі постанови КМУ №505 від 31.05.2012 року, але які не передбачені Законом України «Про прокуратуру», чи слід застосовувати коефіцієнт підвищення заробітної плати, передбачений постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року.

Крім того, вказують, що наразі відсутнє фінансування для виконання рішень суду вказаної категорії, оскільки відповідно до статті 90 Закону України «Про прокуратуру» фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

З огляду на викладене, та враховуючи, що в Дніпропетровській обласній прокуратурі на виконанні перебуває значна кількість рішень про перерахування заробітної плати, 04.10.2021 року, було направлено до Офісу Генерального прокурора листа, в якому повідомлено про ситуацію, що склалася.

Враховуючи зазначене, державному виконавцю 13.12.2021 року було направлено лист, в якому повідомлено про неможливість виконання рішення суду №160/3003/21 та проінформовано про причини його невиконання.

Таким чином, на думку позивача, невиконання рішення суду у справі №160/3003/21 зумовлено об`єктивними причинами, про що своєчасно та вичерпно повідомлено державного виконавця.

Проте, державний виконавець 08.02.2022 року протиправно виніс постанову про накладення на них штрафних санкцій.

З огляду на викладене, вважають, що відсутні підстави для накладення на Дніпропетровську обласну прокуратуру штрафу в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин.

Додатково зазначили, що 11.02.2022 року до Офісу Генерального прокурора повторно направлено лист щодо неможливості виконання рішень про перерахунок заробітної плати. Відповіді від Офісу Генерального прокурора не отримано.

Відтак, на думку прокуратури, існують обґрунтовані підстави та поважні причини невиконання рішення по справі №160/3003/21.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

Ухвалою суду від 22.02.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України, та з урахуванням положень ст. 287 КАС України.

Цією ж ухвалою суду від 22.02.2022 року, відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву позивача по справі №160/4326/22.

Відповідачем отримано вказану вище ухвалу суду, що також підтверджується довідкою про підтвердження належного повідомлення від 03.03.2022 року, яка міститься в матеріалах справи.

Згідно із ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно положень ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив таке.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. 01.12.2021 року у виконавчому провадженні ВП№67697748 за виконавчим листом від 12.11.2021 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати заробітну плату ОСОБА_1 з 26.03.2020 року по 31.12.2020 року, у порядку та спосіб, визначений ст.81 Закону України «Про прокуратуру».

08.02.2022 року у виконавчому провадженні №67697748 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. на Дніпропетровську обласну прокуратуру за невиконання без поважних причин рішення суду.

Вважаючи постанову від 08.02.2022 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні №67697748 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Приписами ст.124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 ст.129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою ст.18 Закону №1404 визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом приписів п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч.6 ст.26 Закону № 1404 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ч.1-3 ст.63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно зі ст.75 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Лише невиконання боржником без поважних на те причин рішення суду, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404.

Поважними, у розумінні наведених норм Закону №1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Як вбачається з матеріалів справи поважність причин невиконання рішення суду позивач пов`язує з тим, що фактично заробітна плата ОСОБА_1 (стягувачу у виконавчому провадженні) нараховувалася та виплачувалася на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" та її складові відрізнялися від складових заробітної плати, передбаченої ст.81 Закону України "Про прокуратуру".

Позивач вказує, що при проведенні перерахунку заробітної плати ОСОБА_1 виникло питання, які виплати та в яких розмірах, окрім посадового окладу, слід включати у розрахунок заробітної плати, як бути з виплатами, які було здійснено на підставі постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 року, але які не передбачені Законом України "Про прокуратуру", чи слід застосовувати коефіцієнт підвищення заробітної плати, передбачений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Також, позивач зазначає про відсутність фінансування для виконання рішень суду вказаної категорії, оскільки відповідно до ст.90 Закону України "Про прокуратуру" фінансування прокуратуру здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписками видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Матеріалами справи підтверджено звернення позивача (боржника у виконавчому провадженні) листом від 04.10.2021 року №21-614вих.21 до Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Офісу Генерального прокурора за роз`ясненням та, в тому числі, повідомленням про неможливість виконання судових рішень у зв`язку з вищенаведеними обставинами.

Викладене свідчить про вжиття позивачем (боржником у виконавчому провадженні) заходів, направлених на виконання рішення суду по справі №160/3003/21 та наявність поважних причин його невиконання.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність об`єктивних причин невиконання позивачем рішення суду по справі №160/3003/21.

Таким чином, постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. від 08.02.2022 року про накладення штрафу на Дніпропетровську обласну прокуратуру у виконавчому провадженні ВП №67697748, підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а позов - задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування» .

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах « Beyeler v. Italy» № 33202/96, « Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, « Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі « Hasan and Chaush v. Bulgaria» №30985/96).

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності прийняття постанови про накладення штрафу від 08.02.2022 року у виконавчому провадженні №67697748.

За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог Дніпропетровської обласної прокуратури до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 08.02.2022 року.

Щодо розподілу судових витрат.

Розподіл судових витрат не здійснюється в порядку ч.2 ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 262, 284, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Дніпропетровської обласної прокуратури до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 08.02.2022 року - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. від 08.02.2022 року про накладення штрафу на Дніпропетровську обласну прокуратуру у виконавчому провадженні ВП №67697748.

Судові витрати не розподіляти.

Позивач: Дніпропетровська обласна прокуратура (49000, м. Дніпро, пр.Д. Яворницького, 38, ).

Відповідач: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 272 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 287, 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 23.03.2022 року.

Суддя В.В. Ільков