Справа № 140/12483/21
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року ЛуцькСправа № 140/12483/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання рішення та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1) про визнання протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 17 серпня 2021 року №34 щодо не зарахування періоду роботи з 17 грудня 1984 року по 16 вересня 1985 року до страхового стажу для призначення пенсії за віком; визнання протиправною бездіяльності, яка вбачається з листа від 24 вересня 2021 року №10629-11065/З-02/8-0300/2 щодо не зарахування періоду роботи 12 серпня 1977 року по 10 грудня 1977 року до страхового стажу для призначення пенсії за віком; зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 17 грудня 1984 року по 16 вересня 1985 року у Луцькій центральній ощадкасі №7326/02, з 12 серпня 1977 року по 10 грудня 1977 року на Іванівському бавовняному комбінаті ім. Ф.Н. Самойлова, з 08 квітня 2019 року по 30 квітня 2021 року у ТзОВ «Кінотеатр «Промінь» та призначити пенсію за віком з 10 серпня 2021 року відповідно до заяви №8929 від 10 серпня 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 лютого 2021 року позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) у зв`язку з досягненням 60-річного віку. Для підтвердження стажу роботу подано усі необхідні документи та трудова книжка серії НОМЕР_1 . Однак рішенням від 17 серпня 2021 року №34 відмовлено у призначенні пенсії за віком. Згідно наданих ГУ ПФУ у Волинській області роз`яснень страховий стаж позивача становить 25 років 11 місяців 27 днів.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідач протиправно не зарахував періоди роботи з 17 грудня 1984 року по 16 вересня 1985 року у Луцькій центральній ощадкасі №7326/02, з 12 серпня 1977 року по 10 грудня 1977 року на Іванівському бавовняному комбінаті ім. Ф.Н. Самойлова, з 08 квітня 2019 року по 30 квітня 2021 року у ТзОВ «Кінотеатр «Промінь», внаслідок чого відмовив у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач вказує, що вказаний трудовий стаж підтверджується записами трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а також додатковими документами. Позивач наголошує, що врахувавши не зараховані відповідачем періоди роботи, її страховий стаж буде становити 27 років 1 місяць 26 днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком.

Вважає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особина відповідних посадах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки. ОСОБА_1 наголошує, що відповідачу було надано достатньо підтверджуючих її трудову діяльність документів, і вона не може нести відповідальності за правильність оформлення даних трудової діяльності за минулі роки.

З наведених вище підстав позивач просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

В поданому до суду відзиві відповідач ГУ ПФУ у Волинській області позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції вказує, що 24 травня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління громадян ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії у відповідності до статті 26 Закон №1058-IV. Розглянувши заяву позивача з доданими до неї документами рішенням від 28 травня 2021 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV.

10 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою та додатковими документами для призначення пенсії у відповідності до статті 26 Закону №1058-IV. З урахуванням вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженому постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 205 року N 22-1, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1), органом, що приймав рішення за заявою Позивача про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Розглянувши заяву позивача з доданими до неї документами рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Згідно поданих документів, страховий стаж позивача становить 25 років 11 місяців 27 днів. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області не зараховано до страхового стажу на підставі запису трудової книжки не враховано період роботи з 17 грудня 1984 року по 16 вересня 1985 року у Луцькій центральній ощадкасі №7326/02, в зв`язку з неточним записом щодо підстави прийняття на роботу (виправлення підстави про прийом на роботу), яке не завірене належним чином. Крім того, в довідці від 19 лютого 2021 року №31-15/18, виданій філією - Волинське обласне управління AT «Ощадбанк» міститься інформація про неможливість підтвердити період роботи позивача з 17 грудня 1984 року по 16 вересня 1985 року в зв`язку з тим, що документи за згаданий період в архіві філії - Волинського обласного управління AT «Ощадбанк» відсутні.

Крім того, період роботи з 12 серпня 1977 року по 10 грудня 1977 року позивачу до страхового стажу не зараховано, оскільки в довідці Державного архіву Іванівської області від №З-1758/1000а-Э наявна інформація про звільнення з роботи 10 грудня 1977 року (наказ № 259-к від 30 грудня 1977 року), однак неможливо встановити дату прийняття на роботу після закінчення навчання у професійному училищі текстильної промисловості. Крім того зауважує, що у згаданій довідці зазначено відомості по батькові російською мовою « ОСОБА_2 », що не відповідає паспорту серії НОМЕР_2 , виданого Луцьким РВ УМВС України у Волинській області 07 липня 2010 року, в якому по батькові на російській мові значиться « ОСОБА_3 ».

Відповідач вважає, що оскільки, позивачем не надано належних доказів на підтвердження спірних періодів роботи, а також через відсутність інформації про стаж та заробіток за вказаний період згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), то зазначений позов не підлягає до задоволення.

З наведених підстав просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 повністю.

Оскільки, позивачем не надано належних доказів на підтвердження спірних періодів роботи, а також через відсутність інформації про стаж та заробіток за вказаний період згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), вважає, що зазначений позов не підлягає до задоволення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року залучено до участі у справі як другого відповідача Головне правління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач 2); судовий розгляд справи ухвалено проводити спочатку та за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у межах строку розгляду справи, передбаченого частиною першою статті 258 КАС України; встановлено відповідачу - Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали суду від 26 січня 2022 року та копію позовної заяви з додатками відповідач - ГУ ПФУ в Донецькій області отримав 03 лютого 2022 року, проте відзиву на позов на подав.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Суд, керуючись вимогами частини шостої статті 162 КАС України, дійшов висновку про можливість розгляду даного спору за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24 травня 2021 року звернулась до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління громадян ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії у відповідності до статті 26 Закон №1058-IV (а.с.46).

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області №34 від 28 травня 2021 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV (а.с.50). Згідно вказаного рішення необхідний страховий стаж становить 27 років, наявний страховий стаж становить - 24 роки 11 місяців 26 днів (а.с.50).

10 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою та додатковими документами для призначення пенсії у відповідності до статті 26 Закону №1058-IV (а.с.63-64).

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області №34 від 17 серпня 2021 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.13). Як слідує з вказаного рішення пенсійний вік згідно статті 26 Закону України № 1058-IV становить 59 років 6 місяців, необхідний становий стаж відповідно до статті 26 Закону України № 1058-IV становить 27 років, страховий стаж особи становить 25 років 11 місяців 27 днів. ГУ ПФУ у Донецькій області не зараховано позивачу до страхового стажу період роботи з 17 грудня 1984 року по 16 вересня 1985 року, оскільки має місце виправлення в підставі про прийом на роботу, яке не завірене належним чином, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організація, затвердженого Постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162.

Копію вказаного рішення надіслано позивачу листом ГУ ПФУ у Волинській області від 03 вересня 2021 року №9321-9780/03-02/8-0300/21 (а.с.12).

Крім того, на звернення позивача щодо зарахування страхового стажу при призначенні пенсії за віком ГУ ПФУ у Волинській області листом від 24 вересня 2021 року повідомило ОСОБА_1 , що у довідці Державного архіву Іванівської області від №З-1758/1000а-Э наявна інформація про звільнення з роботи 10 грудня 1977 року (наказ № 259-к від 30 грудня 1977 року), однак неможливо встановити дату прийняття на роботу після закінчення навчання у професійному училищі текстильної промисловості. Крім того зауважує, що у згаданій довідці зазначено відомості по батькові російською мовою « ОСОБА_2 », що не відповідає паспорту серії НОМЕР_2 , виданого Луцьким РВ УМВС України у Волинській області 07 липня 2010 року, в якому по батькові на російській мові значиться « ОСОБА_3 » (а.с.16). До вказаного листа додано розрахунок страхового стажу (а.с. 17).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За загальним правилом, на час виникнення спірних відносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 27 років. До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років 6 місяців - які народилися з 01 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року (частина перша статті 26 Закону №1058-ІV).

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (частина четверта статті 26 Закону №1058-ІV).

Як встановлено судом позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-8) , відтак пенсійного віку позивач досягла 04 серпня 2020 року, що не заперечується відповідачами.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-ІV).

Закон №1058-ІV набрав чинності 01 січня 2004 року.

Періоди трудової діяльності до 01 січня 2004 року, які зараховуються до страхового стажу, визначені статтею 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон №1788-XII).

Так, згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як визначено статтею 62 Закону №1788-XII, частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII Кабінет Міністрів України постановою від 12 серпня 1993 року №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Згідно з пунктами 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як свідчать записи трудової книжки серії НОМЕР_1 , копія якої наявна в матеріалах пенсійної справи, позивач, зокрема, з 17 грудня 1984 року по 16 вересня 1985 року працювала у Луцькій центральній ощадкасі №7326/02 (записи №10-11), з 08 квітня 2019 року по 30 квітня 2021 року у ТзОВ «Кінотеатр «Промінь» (записи №17-18) (а.с. 9-10).

Однак, судом встановлено, що відповідачем при обчисленні пенсії позивача не було враховано період роботи з 17 грудня 1984 року по 16 вересня 1985 року у Луцькій центральній ощадкасі №7326/02 у зв`язку з неточним записом щодо підстави прийняття на роботу (виправлення підстави про прийом на роботу), яке не завірене належним чином.

На час заповнення трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 в 1979 році діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена новою Держкомпраці СССР від 20 червня 1974 року №162, пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються Постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 Про трудові книжки працівників та службовців (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посад дві особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу рядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників видно, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Як встановлено судом, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 наявні відповідні записи щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Більше того, суд зауважує, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №677/277/17 та від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки, аналогічні за своїм змістом, містяться у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Донецькій області безпідставно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 спірний період роботи з 17 грудня 1984 року по 16 вересня 1985 року у Луцькій центральній ощадкасі №7326/02.

Крім того, як слідує з довідки філії - Волинське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» від 19 лютого 2021 року №31/15/18 ОСОБА_1 дійсно працювала у Луцькій центральній ощадкасі №7326/02 з 17 грудня 1984 року (наказ про приймання №47 від 17 грудня 1984 року) по 16 вересня 1985 року (наказ про звільнення №26 від 16 вересня 1985 року) (а.с.14).

В довідці філії - Волинське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» від 19 лютого 2021 року №31/15/18 міститься інформація про неможливість підтвердження періоду роботи з 17 грудня 1984 року по 16 вересня 1985 року у зв`язку з тим, що документи за вищевказаний період в архіві філії-Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» відсутні (а.с.34).

На думку суду, відсутність документів по підприємству на зберіганні в архівних установах, не може нівелювати відомості трудової книжки, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Суд вважає, що, в даному випадку, позивач не може бути позбавлена свого права на включення при обрахунку страхового стажу періоду роботи з 17 грудня 1984 року по 16 вересня 1985 року у Луцькій центральній ощадкасі №7326/02, оскільки позивач вчинила всі необхідні для призначення пенсії дії та надала усі наявні документи для підтвердження вказаного стажу роботи.

Крім того, як слідує з матеріалів справи ГУ ПФУ у Волинській області не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 12 серпня 1977 року по 10 грудня 1977 року, на Іванівському бавовняному комбінаті ім. Ф.Н. Самойлова оскільки в довідці Державного архіву Іванівської області від 24 травня 2021 року №З-1758/1000а-Э наявна інформація про звільнення з роботи 10 грудня 1977 року (наказ № 259-к від 30 грудня 1977 року), однак неможливо встановити дату прийняття на роботу після закінчення навчання у професійному училищі текстильної промисловості.

Судом з довідки Державного архіву Іванівської області від 24 травня 2021 року №З-1758/1000а-Э встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12 серпня 1976 року (наказ №197-а від 01 жовтня 1976 року) учениця ПУТП групи №12 - мотальниць; з 12 серпня 1977 (наказ №151-к від 15 серпня 1977 року) - мотальниця 3 розряду підготовчого цеху; звільнена 10 грудня 1977 року (наказ №259-к від 30 грудня 1977 року).

Відповідач зауважує, що у згаданій довідці зазначено відомості по батькові російською мовою « ОСОБА_2 », що не відповідає паспорту серії НОМЕР_2 , виданого Луцьким РВ УМВС України у Волинській області 07 липня 2010 року, в якому по батькові на російській мові значиться « ОСОБА_3 ».

Разом з тим, судом встановлено, що до страхового стажу позивача зараховано період з 12 серпня 1976 року по 12 серпня 1977 року (а.с.17).

Однак суд зазначає, що період з 12 серпня 1976 року по 10 грудня 1977 року є одним безперервним періодом, а дата 12 серпня 1977 року і є датою прийняття позивача на посаду мотальниці 3 розряду після завершення навчання.

Отже, оскільки архівною установою видано довідку про період навчання та роботи ОСОБА_1 та у архівної установи не виникло сумнівів у тотожності особи ОСОБА_5 , тому розбіжності в архівних документах при написанні російською мовою по батькові позивача не свідчать про неможливість зарахування до страхового стажу позивача періоду з 12 серпня 1977 року по 10 грудня 1977 року. При цьому, зарахувавши до страхового стажу період з 12 серпня 1976 року по 12 серпня 1977 року пенсійний орган погодився, що вказані розбіжності не є підставою для незарахування такого періоду до страхового стажу.

Відтак, суд приходить до висновку, що період роботи ОСОБА_1 з 12 серпня 1977 року по 10 грудня 1977 року на Іванівському бавовняному комбінаті ім. Ф.Н. Самойлова протиправно не зараховано до страхового стажу.

Що стосується позовної вимоги про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 08 квітня 2019 року по 30 квітня 2021 року у ТзОВ «Кінотеатр «Промінь», то суд зазначає, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Як вже зазначалося судом, з 08 квітня 2019 року по 30 квітня 2021 року позивач працювала у ТзОВ «Кінотеатр «Промінь» (записи трудової книжки НОМЕР_3 ) (а.с. 9-10).

Разом з тим, як слідує з розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано до страхового стажу, зокрема, періоди роботи з 01 квітня 2020 року по 30 червня 2020 року та з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року у ТзОВ «Кінотеатр «Промінь» (а.с.17).

При цьому відповідачами не наведено підстав не зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно довідки форми ОК-5 індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період роботи з 01 квітня 2020 року по 30 червня 2020 року мінімальні страхові внески не сплачено, страховий стаж позивача становить 0 днів, а в період з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року мінімальні страхові внески сплачено, та страховий стаж становить - 30 днів (а.с.18).

З огляду на зазначене, період роботи ОСОБА_1 01 квітня 2020 року по 30 червня 2020 року не підлягає зарахуванню до страхового стажу у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів сплати мінімальних страхових внесків за вказанйи період, а період з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року у ТзОВ «Кінотеатр «Промінь» протиправно не зараховано до страхового стажу.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового зарахування періоду роботи позивача у ТзОВ «Кінотеатр «Промінь», а саме з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2019 року в справі №638/18467/15-а та від 25 квітня 2019 року в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Відтак з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач з врахуванням спірних періодів має страховий стаж роботи більше 27 років, тому пенсійний орган протиправно відмовив у призначенні пенсії не врахувавши вищевказані спірні періоди.

Приймаючи рішення у даній справі, суд зазначає, що обставини, які підлягали встановленню судом у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі та враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації її прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих загальний стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Крім цього, згідно вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі як суб`єкти владних повноважень не надали суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що дії щодо не зарахування позивачу спірних періодів її роботи до страхового стажу при призначенні пенсії за віком вчинені відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для їх вчинення.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України», пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України»).

Згідно з п.п.4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» №137-V 14 вересня 2006 року, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

З врахуванням встановлених обставин та на підставі аналізу норм законодавства, наведених вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 17 грудня 1984 року по 16 вересня 1985 року, з 12 серпня 1977 року по 10 грудня 1977 року та з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року.

Відповідно до повноважень, визначених частиною другою статті 245 КАС України, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача у даному випадку є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком від 17 серпня 2021 року №34; визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Донецькій області (який розглядав заяву позивача про призначення пенсії від 10 серпня 2021 року) щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 12 серпня 1977 року по 10 грудня 1977 року та з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області (до якого позивач зверталася із заявою про призначення пенсії) зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 17 грудня 1984 року по 16 вересня 1985 року у Луцькій центральній ощадкасі №7326/02, з 12 серпня 1977 року по 10 грудня 1977 року на Іванівському бавовняному комбінаті ім. Ф.Н. Самойлова, з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року у ТзОВ «Кінотеатр «Промінь» та призначити пенсію за віком з 10 серпня 2021 року.

Відтак, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 в сумі 908 грн 00 коп.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 242, 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ідентифікаційний код 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, 3, ідентифікаційний код 13486010) про визнання рішення та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком від 17 серпня 2021 року №34.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 12 серпня 1977 року по 10 грудня 1977 року та з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 17 грудня 1984 року по 16 вересня 1985 року у Луцькій центральній ощадкасі №7326/02, з 12 серпня 1977 року по 10 грудня 1977 року на Іванівському бавовняному комбінаті ім. Ф.Н. Самойлова, з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Кінотеатр «Промінь» та призначити пенсію за віком з 10 серпня 2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908 грн 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк