Справа № 420/810/22
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/810/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №447 від 02 листопада 2021 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати з 29.10.2021 р. ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789, у редакції Закону від 12.07.2001р. №2663-111, з розрахунку 82% від суми нарахованої місячної заробітної плати за посадою прокурора прокуратури.

Ухвалою суду від 18.01.2022р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та, що з метою реалізації права на отримання пенсії за вислугу років та у зв`язку з наявністю страхового стажу 35 років 11 місяців 25 днів, в тому числі 11 років 10 місяців спеціального стажу за вислугу років, 29.10.2021р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру". Позивач вказав, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №447 від 02 листопада 2021 року відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. №1789, у редакції Закону від 12.07.2001р. №2663-111. Позивач, зазначивши, що вважає дії відповідачів щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років такими, що порушують вимоги ст.ст. 3, 8, 9,19, 22, 24, 46, 58 ,124 Конституції України, Закон України №5207 та гарантоване йому ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право мирно володіти своїм майном, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

03.02.2022р. до суду від представника відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку із наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2020 і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років. Як зазначив відповідач, страховий стаж ОСОБА_1 становить 35 років 11 місяців 25 днів (cпеціальний стаж роботи - 11 років 10 місяців 29 днів) та позивачу відмовлено в переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з огляду на відсутність необхідного спеціально стажу роботи, який чітко визначений ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ. Відповідач наголосив, що призначення пенсії працівника прокуратури здійснюється на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-УІІ (з наступними змінами), та застосовується Закон України від 24.12.2015р. №911-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» та від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів». Відповідач, посилаючись на те, що 29.10.2021р. позивач звернувся до Головного управління із заявою про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», вважає, що спірні правовідносин регулюються нормами ст. 86 Закону №1697-УІІ який набув чинності 15.07.2015р. та є діючим, а не ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

21.02.2022р. до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач вказав, що ОСОБА_1 відмовлено в переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з огляду на відсутність необхідного спеціально стажу роботи, який чітко визначений ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII. Крім того, як вказав відповідач, Головне управління не погоджується з посиланнями позивача щодо виплати пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789- XІІ від 05.11.1991р., оскільки зазначена норма ще з 01.01.2015 є нечинною (14.10.2014р. прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІI, який набрав чинності 15.07.2015р.). Призначення пенсії здійснюється відповідно до чинного законодавства України. Застосуванню підлягає та норма, яка є чинною на момент здійснення призначення (переведення з виду на вид) пенсії, та з врахуванням сум заробітних плат довідок наданих позивачем саме на момент звернення.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 у період з 01.10.1982р. по 26.02.1990р. працював в органах прокуратури, 26.03.1990р. звільнений з органів прокуратури, що підтверджується довідкою №07-296вих.21 від 26.08.2021р. та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

29.10.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №447 від 02 листопада 2021 року відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. №1789.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих було визначено статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ).

Згідно із частиною 2 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Частиною 12 ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

14 жовтня 2014 року прийнято новий Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ (далі Закон №1697-VІІ), який набрав чинності з 15 липня 2015 року.

Пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначено ст.86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ.

Згідно ч.1, 2 ст. ст.86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, станом на дату звернення позивача до Пенсійного фонду необхідними умовами для призначення йому пенсії за вислугу років є: а) вислуга років - 25 років; б) стаж на посадах прокурорів - 15 років.

Як вбачається з довідки Одеської обласної прокуратури від 26.08.2021р. №07-296вих.21 та підтверджено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_1 має страховий стаж 35 років 11 місяців та спеціальний стаж за вислугу років 11 років 10 місяців.

Під час вирішення справи, суд враховує, що з 15.07.2015р. стаття 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. №1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратила чинність, у зв`язку із набранням чинності нового Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

За таких обставин, спірні правовідносини підлягають вирішенню за нормами Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VI, оскільки позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії 29.10.2021р.

Щодо посилання позивача на гарантоване йому ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право мирно володіти своїм майном, суд зазначає наступне.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26.06.2014, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, оскільки зазнали змін норми законодавства щодо призначення пенсій працівникам органів прокуратури. З огляду на це, у позивача немає "законних сподівань" на збільшення пенсії, які могли б підпадати під дію ст. 1 Першого протоколу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014р. у справі "Великода проти України" Суд розглянув скаргу за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19.01.2010 після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

Враховуючи викладене та те, що на момент звернення позивача із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. №1789 спірні правовідносин регулюються нормами ст. 86 Закону №1697-VІІ який є діючим, а не ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ, суд приходить до висновку, що у ОСОБА_1 відсутній спеціальний стаж за вислугу років у розмірі 15 років та відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У зв`язку з викладеним, позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №447 від 02 листопада 2021 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати з 29.10.2021 р. ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789, у редакції Закону від 12.07.2001р. №2663-111, з розрахунку 82% від суми нарахованої місячної заробітної плати за посадою прокурора прокуратури є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.