Справа № 300/8252/21
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2022-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2022 р. справа № 300/8252/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Долинської міської ради Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення від 22.11.2021 в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, а також зобов`язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє адвокат - Мушинський Віктор Тадеушович (надалі по тексту також - представник позивача), звернулася в суд з адміністративним позовом до Долинської міської ради Івано-Франківської області (надалі по тексту також - відповідач, Долинська міська рада, міська рада) про визнання протиправним та скасування рішення від 22.11.2021 в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства (надалі по тексту також - оскаржуване рішення), а також зобов`язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 в березні 2021 у відповідності до статті 118 і 121 Земельного кодексу України звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,3500 га, яка розташована по АДРЕСА_1 . Листом від 17.05.2021 Долинська міська рада повідомила позивача про внесення даної заяви на розгляд дев`ятої сесії міської ради 22 квітня 2021 року, в результаті чого комісія з питань землекористування та земельних відносин не погодила дане питання, оскільки заявлена земельна ділянка належить до земель запасу.

В подальшому 18.05.2021, позивач звернулася до відповідача заяву №1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту Оболоння Долинської об`єднаної територіальної громади, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га - масив позаду сільської ради; земельну ділянку площею 0,1500 га - масив поблизу АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,2800 га - масив за стадіоном; земельну ділянку площею 0,1000 га - урочище Кольники; земельну ділянку площею 0,3800 га - урочище Третій берег; земельну ділянку площею 0,2800 га - урочище Маричини; земельну ділянку площею 0,1300 га - по АДРЕСА_2 . Відповідно до Протоколу засідання постійної комісії міської ради з питань землекористування та земельних відносин Долинської об`єднаної територіальної громади від 17.06.2021 за №9, за результатами голосування двоє чоловік проголосувало "за", двоє "проти", щодо підтримки на сесії міської ради питання відведення у власність позивачу земельних ділянок, з уточненням "в межах норми".

22.07.2021 ОСОБА_1 звернулася із заявою до міського голови Долинської об`єднаної територіальної громади, в якій просила зняти з розгляду на сесії земельну ділянку №4 в урочищі Кольники площею 0,1000 га, у зв`язку із перевищенням норми приватизації. У відповідь на коментований запит позивачем отримано Проект рішення Долинської міської ради від 23.07.2021 за №11/2021 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 в с. Оболоння". Як з`ясовано позивачем такий проект рішення було винесено на розгляд шістнадцятої сесії міської ради 28 жовтня 2021 року. Втім у зв`язку із недостатньою кількістю голосів, позивачу відмовлено у наданні відповідного дозволу, без жодного обґрунтуванням причин такої відмови.

Позивач знову 04.11.2021 подала до міської ради заяву №1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту Оболоння Долинської об`єднаної територіальної громади, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га - масив позаду сільської ради; земельну ділянку площею 0,1500 га - масив поблизу АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,2800 га - масив за стадіоном; земельну ділянку площею 0,3800 га - урочище Третій берег; земельну ділянку площею 0,2800 га - урочище Маричини; земельну ділянку площею 0,1300 га - по АДРЕСА_2 .

Втім, міська рада, отримавши заяву позивача від 04.11.2021, в порушення пункту 7 статті 118 Земельного кодексу України не прийняла жодного рішення про надання чи мотивованої відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тільки повідомила позивача листом від 25.11.2021 за №199968 про відсутність достатньої кількості голосів для прийняття відповідного рішення.

Як стверджує позивач, норми Земельного кодексу України містять вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Незважаючи на вказане відповідачем порушено процедуру розгляду заяви від 04.11.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок площею 0,2500 га (масив позаду сільської ради), площею 0,1500 га (масив поблизу АДРЕСА_2 ), площею 0,2800 га (масив за стадіоном), площею 0,3800 га (урочище Третій берег), площею 0,2800 га (урочище Маричини), площею 0,1300 га (по АДРЕСА_2 ). Таку бездіяльність Долинської міської ради ОСОБА_1 вважає протиправною, у зв`язку з чим просила позов задовольнити у повному обсязі, зокрема, зобов`язати відповідача надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 20.12.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами (а.с.27).

На виконання ухвали суду від 20.12.2021, Долинська міська рада направила поштовим зв`язком письмове пояснення від 05.01.2022 за №17/05-28/14в і витребувані докази, які надійшли на адресу суду 10.01.2022 (а.с.31-32, 44-90).

Також відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 04.01.2022 за №9/05-28/14в, який надійшов на поштову адресу суду 10.01.2022 (а.с.33-40).

Відповідач не погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема зазначено, що ОСОБА_1 звернулась до Долинської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо виділення земельних ділянок в с. Оболоння. Дана заява розглянута спеціалістами міської ради, винесена на розгляд земельної комісії міської ради та внесена на розгляд другого пленарного засідання чергової сімнадцятої сесії Долинської міської ради 22.11.2021. Отже, міська рада розглядаючи звернення позивача, діяла відповідно норм чинного законодавства, в межах повноважень та у спосіб передбачений законодавством. Так на розгляд сесії міської ради подано позитивний проект рішення про виділення земельних ділянок у власність позивача. Втім, за результатом голосування такий проект не набрав необхідної кількості голосів, а тому рішення не було прийнято. З урахуванням вказаного позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Долинської міської ради від 22.11.2021 в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 04.11.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту Оболоння, є такою, що не підлягає до задоволення.

Водночас відповідач заперечив стосовно задоволення другої позовної вимоги в частині надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, зазначивши, що вирішення питань земельних відносин належить до виключної компетенції міської ради, а суди не можуть в даному питанні підміняти органи місцевого самоврядування. На переконання відповідача, питання щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою є дискреційними повноваженнями органу місцевого самоврядування.

Додатково відповідач відзначив, що рішеннями Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 16.10.2020 за №1188-30/2020 і №1189-30/2020 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі їх у власність, а саме, дві ділянки площею по 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі Відеркавна. З урахуванням вказаного, на переконання відповідача, ОСОБА_1 скористалася правом на отримання безоплатно у власність у межах норм земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Посилаючись на позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в ухвалі від 14.09.2016 у справі №445/2437/14-ц, відповідач стверджує про те, що земельне законодавство передбачає передачу земельних ділянок у власність громадян тільки один раз по кожному виду використання.

З наведених підстав Долинська міська рада просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В свою чергу, представник позивача направив поштовим зв`язком відповідь на відзив від 17.01.2022, який зареєстровано 19.01.2022 в суді, де заперечив доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, зазначивши слідуюче (а.с.91-97). Так, у спірному випадку відповідач не вказав на підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, вказаних у частині 7 статті 118 Земельного кодексу України. Разом з тим, виходячи з норм стаття 121 Земельного кодексу України, яка гарантує право на безкоштовну приватизацію 2 га землі та враховуючи позицію Верховного Суду з даного питання, позивач вважає, що надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею по 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі Відеркавна, не позбавляє права позивача на безоплатне отримання у власність земельної ділянки решти площі у межах загальної пільги 2 га.

Розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, вивчивши позовну заяву, відзив на позов і відповідь на відзив, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 звернулася до Долинської міської ради із заявою №1 від 09.03.2021 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,3500 га, що розташована по АДРЕСА_1 (а.с.50). До вказаної заяви, поряд з іншим, долучила викопіювання з публічної кадастрової карти з бажаним місцем розташування земельної ділянки та копію документів, що посвідчують особу (а.с.52-53, 54).

Листом від 17.05.2021 за №183093 Долинська міська рада повідомила позивача про внесення даної заяви на розгляд дев`ятої сесії міської ради 22 квітня 2021 року, в результаті чого комісія з питань землекористування та земельних відносин не погодила дане питання, оскільки заявлена земельна ділянка належить до земель запасу (а.с.10-11, 12, 79-80).

18.05.2021, ОСОБА_1 подала до відповідача заяву №1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту Оболоння Долинської об`єднаної територіальної громади, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га - масив позаду сільської ради; земельну ділянку площею 0,1500 га - масив поблизу АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,2800 га - масив за стадіоном; земельну ділянку площею 0,1000 га - урочище Кольники; земельну ділянку площею 0,3800 га - урочище Третій берег; земельну ділянку площею 0,2800 га - урочище Маричини; земельну ділянку площею 0,1300 га - по АДРЕСА_2 (а.с.55).

Відповідно до Протоколу засідання постійної комісії міської ради з питань землекористування та земельних відносин Долинської об`єднаної територіальної громади від 17.06.2021 за №9, за результатами голосування двоє із складу комісії проголосувало "за", двоє "проти", щодо підтримки на сесії міської ради питання відведення у власність позивачу земельних ділянок, з уточненням "в межах норми" (а.с.13-14, 86-88).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 22.07.2021 звернулася із заявою до міського голови Долинської об`єднаної територіальної громади, в якій просила зняти з розгляду на сесії земельну ділянку №4 в урочищі Кольники площею 0,1000 га, у зв`язку із перевищенням норми приватизації (а.с.67).

Відповідачем підготовлено проект рішення Долинської міської ради від 23.07.2021 за №11/2021 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 в с. Оболоння", та винесено на розгляд шістнадцятої сесії міської ради 28 жовтня 2021 року. Втім у зв`язку із недостатньою кількістю голосів, позивачу відмовлено у наданні відповідного дозволу (а.с.15, 16, 81-82).

В подальшому, позивач заново звернулася до Долинської міської ради із заявою №1 від 04.11.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту Оболоння Долинської об`єднаної територіальної громади, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га - масив позаду сільської ради; земельну ділянку площею 0,1500 га - масив поблизу АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,2800 га - масив за стадіоном; земельну ділянку площею 0,3800 га - урочище Третій берег; земельну ділянку площею 0,2800 га - урочище Маричини; земельну ділянку площею 0,1300 га - по АДРЕСА_2 . До вказаної заяви долучено викопіювання з публічної кадастрової карти з бажаним місцем розташування земельних ділянок та копію документів, що посвідчують особу (а.с.68, 70-78).

Долинська міська рада листом від 25.11.2021 за №199968 повідомила позивача про розгляд її заяви на сімнадцятій сесії міської ради, яка відбулась 22.11.2021, однак при голосуванні стосовно надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення бажаних земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, не отримано необхідної кількості голосів для прийняття рішення (а.с.19).

ОСОБА_1 , вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилася у порушенні суб`єктом владних повноважень процедури розгляду заяви від 04.11.2021 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площами 0,2500 га, 0,1500 га, 0,2800 га, 0,3800 га, 0,2800 га і 0,1300 га для ведення особистого селянського господарства, звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав на безоплатне отримання земельних ділянок.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

При вирішенні даного спору суд вважає за необхідне дослідити кожний аргумент позивача окремо у його співвідношенні до змісту позиції відповідача, та виходячи із фактичних обставин справи, підтверджених належними доказами.

Пунктом "б" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України (надалі по тексту також - ЗК України) передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Як свідчить зміст заяви ОСОБА_1 від 04.11.2021, остання ініціювала питання щодо відведення земельних ділянок площами 0,2500 га, 0,1500 га, 0,2800 га, 0,3800 га, 0,2800 га і 0,1300 га у власність із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Законом України "Про місце самоврядування в Україні" від 21.05.1997 за №280/97-ВР (надалі по тексту також - Закон №280/97-ВР) визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Статтею 10 Закону №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, серед іншого, земля, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частини 3 та 5 статті 16 Закону №280/97-ВР).

Згідно вимог частини 1 статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

В силу вимог пункту 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Також повноваження саме сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені статтею 12 Земельного кодексу України

Зокрема, за змістом пунктів "а" і "б" частини 1 статті 12 коментованого Кодексу до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Так, відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Стаття 118 Земельного кодексу України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

За змістом частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (абзац 2 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України).

Частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Зміст коментованих норм Кодексу свідчить, що порядок набуття земельних ділянок у власність громадян шляхом їх передачі (одержання) із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації регламентовано пунктом "б" частини 1 статті 81, пунктом "в" частини 3 статті 116, частинами 6 і 7 статті 118 і статті 121 Земельного кодексу України.

Втім, слід відзначити, що коментований вище судом процес одержання у власність земельної ділянки, окрім подання зацікавленою особою клопотання відповідного змісту із необхідними документами, включає в собі також наступні обов`язкові стадії (етапи), а саме:

- звернення зацікавленої особи із клопотанням та відповідними обов`язковими додатками, оформлених за правилами частини 6 статті 118 ЗК України;

- отримання у відповідної ради дозволу у формі позитивного рішення на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- приймає відповідною радою рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

В свою чергу, чіткий і виключний перелік обставин, наявність яких дає підстави для відмови у прийнятті відповідним органом рішень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і надання її у власність, визначені частинами 7 і 9 статті 118 Земельного кодексу України.

Попри це, перше із вказаних рішень відповідного органу, у випадку відмови у наданні дозволу, повинно містити в собі конкретні мотиви його прийняття, тобто бути достатньо мотивованим.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти до висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Частиною 7 статті 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки:

а) надати дозвіл;

б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Повертаючись до фактичних обставин у справі, матеріали справи засвідчують подію звернення ОСОБА_1 до Долинської міської ради із заявою №1 від 04.11.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею 0,2500 га (масив позаду сільської ради), площею 0,1500 га (масив поблизу АДРЕСА_2 ), площею 0,2800 га (масив за стадіоном), площею 0,3800 га (урочище Третій берег), площею 0,2800 га (урочище Маричини), площею 0,1300 га (по АДРЕСА_2 ) "для ведення особистого селянського господарства", які розташовані в с. Оболоння Долинської об`єднаної територіальної громади. До клопотання позивач додала викопіювання з публічної кадастрової карти та копію документів, що посвідчують особу (а.с.68, 70-78).

Втім, як уже відзначено вище по тексту судового рішення, міська рада листом від 25.11.2021 за №199968, повідомила позивача про розгляд її заяви 22.11.2021 на сімнадцятій сесії міської ради, на якій при голосуванні стосовно надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення бажаних земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, не отримано необхідної кількості голосів для прийняття відповідного рішення (а.с.19).

Відповідач, обґрунтовуючи власні доводи щодо правомірності своїх дій, насамперед вказує про те, що позивачем попередньо, на підставі рішень Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 16.10.2020 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі їх у власність, а саме дві ділянки площею по 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі Відеркавна.

Тобто за аргументами міської ради, земельне законодавство передбачає передачу земельних ділянок у власність громадян тільки один раз по кожному виду використання, а отже ОСОБА_1 скористалася правом на отримання безоплатно у власність у межах норм земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Як встановлено судом рішеннями Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 16.10.2020 за №1188-30/2020 і №1189-30/2020 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі їх у власність, зокрема, дві ділянки площею по 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі Відеркавна (а.с.48, 49).

Згідно пояснень відповідача, що підтверджені відповідними доказами, позивачем розроблено на дані земельні ділянки технічну документацію та внесено до Державного земельного Кадастру відомості про такі земельні ділянки, шляхом присвоєння кадастрових номерів :01:013:0271 і :01:013:0272, свідченням чого є Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.12.2021 за №НВ-021 і №НВ-021 (а.с.41-44, 45-47).

Так, відповідно до частини 4 статті 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно з частиною 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірах не більше 2,0 гектара.

Водночас, частина 2 статті 121 Земельного кодексу України передбачено виняток, за якого гранична норма може бути збільшена - у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю), тобто реалізації права на приватизацію державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

Аналізуючи наведені правові положення, суд приходить до висновку, що стаття 121 Земельного кодексу України передбачає, як граничні розміри земельних ділянок, яку громадянин може отримати за певним призначенням, так і випадок можливості збільшення цього розміру. При цьому, збільшення стосується лише про земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, Земельний кодекс України гарантує громадянину право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірах не більше 2,0 гектара.

При цьому, частина 2 статті 121 Земельного кодексу України застосовується за умов - у разі, коли особа отримує в натурі (на місцевості) земельну ділянки із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства у вигляді земельної частки (паю).

З матеріалів справи слідує, що позивачем розпочато реалізацію права на безоплатне отримання вперше у 2020 році земельних ділянок площею по 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі Відеркавна (а.с.48, 49).

Згодом позивач, звертаючись до міської ради із заявою від 04.11.2021, мала намір отримати у власність земельні ділянки площами 0,2500 га, 0,1500 га, 0,2800 га, 0,3800 га, 0,2800 га і 0,1300 га, які знаходяться в межах с. Оболоння.

Тобто, сумарна площа розміру земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, які передаються позивачу у власність і які має намір отримати, складає менше двох гектарів (0,200 га + 0,2000 га + 0,2500 га + 0,1500 га + 0,2800 га + 0,3800 га + 0,2800 га + 0,1300 га), що не перевищує норму безоплатної приватизації.

Відтак, доводи Долинської міської ради про відсутність підстав для наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства площами 0,2500 га, 0,1500 га, 0,2800 га, 0,3800 га, 0,2800 га і 0,1300 га, у зв`язку з тим, що позивачем уже реалізовано право на отримання земельної ділянки в межах норм, установлених 121 Земельного кодексу України, суд вважає безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №805/181/17-а і від 26 березня 2020 року у справі №192/2995/16-а.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Окрім вказаного за доводами відповідача, Долинська міська рада, розглянула заяву позивача у місячний строк, втім не ухвалила відповідного рішення, у зв`язку із недостатньою кількістю голосів для його прийняття.

Однак, суд не може погодитися з такими доводами відповідача, оскільки питання по суті заявленого клопотання ОСОБА_1 вирішено не було, зокрема, за результатами його розгляду не надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивованої відмови у його наданні з підстав, визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Більше того, в силу вимог пункту 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР і пунктів "а" і "б" частини 1 статті 12 ЗК України вирішення по суті питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмови у його наданні є виключною компетенцією ради як єдиного належного органу в системі місцевого самоврядування.

Суд зауважує, що частина 7 статті 118 ЗК України містить вичерпний перелік підстав, який не підлягає розширеному тлумаченню, для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом з тим, відповідач листом від 25.11.2021 надав позивачу проміжну відповідь на її звернення, яким повідомив про не прийняття рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, у зв`язку із недостатньою кількістю голосів для його прийняття.

Слід окремо наголосити, що ЗК України не передбачає можливості розгляду клопотання зацікавленої особи про надання дозволу на розробку проекту землеустрою без прийняття одного з рішень за змістом частини 7 статті 118 ЗК України та сповіщення про це заявника письмовим листом.

Такі дії міської ради не є правомірним способом поведінки органу, так як не містять чіткого та однозначного рішення про відмову, а отже не можуть вважатися "відмовою у наданні дозволу" у розумінні частини 7 статті 118 ЗК України.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого і прийнятого рішення міської ради про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявникам листа про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.

Ураховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо порушення відповідачем процедури розгляду її клопотання.

Окрім вказаного вище, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що у спірному випадку, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частиною 7 статті 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі у 806/2532/16.

Рішенням Долинської міської ради від 28.12.2020 за №47-2/2020 затверджено Регламент Долинської міської ради об`єднаної територіальної громади восьмого скликання (надалі по тексту також - Регламент).

Відповідно до статті 18 Регламенту рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення з процедурних питань приймається простою більшістю депутатів, присутніх у залі.

Рішення з питання, що не має процедурного характеру приймається на пленарному засіданні більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні". При встановленні результатів голосування до загального складу міської ради включається міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Проект рішення або пропозиція, які не отримали необхідної більшості голосів на підтримку, вважаються відхиленими.

Враховуючи те, що відповідач при розгляді заяви позивача від 04.11.2021 не приймав рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, не підлягає задоволенню позовна вимога про скасування рішення від 22.11.2021 в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, оскільки такого рішення не існує.

Вирішуючи по суті вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,2500 га (масив позаду сільської ради), площею 0,1500 га (масив поблизу вул. Лісна), площею 0,2800 га (масив за стадіоном), площею 0,3800 га (урочище Третій берег), площею 0,2800 га (урочище Маричини), площею 0,1300 га (по вулиці Л. Українки) у власність для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с. Оболоння Долинської об`єднаної територіальної громади, суд виходить із наступних аргументів.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.

Водночас, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень за межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

Відтак, до компетенції суду не входить зобов`язання відповідача приймати на сесії конкретне рішення за наслідками розгляду заяв позивача, оскільки відповідно до чинного законодавства України суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування.

Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії відповідача або визнати неправомірним необґрунтоване зволікання з розглядом питання, однак не може приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 6, частин 1, 2 статті 7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейський суд з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (надалі по тексту також - Суд) та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (№19336/04) Європейського суду з прав людини вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа №30210/96).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" №33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" №48939/99, "Moskal v. Poland" №10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" №30985/96).

Враховуючи наведене, на переконання суду, в межах спірних правовідносин вірним способом відновлення порушеного права позивачів є вчинення кореспондуючих цьому праву дій, а саме слід зобов`язати Долинську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.11.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

За змістом абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Проаналізувавши наведені норми та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про підставність заявлених вимог ОСОБА_1 , при цьому позов вважає таким, що підлягає до часткового задоволення.

Разом з цим, стосовно прохання позивача встановити судовий контроль за виконанням даного рішення, суд вказує на таке.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах врегульовано, зокрема, статтею 382 КАС України. Так, згідно з частинами 1 та 2 цієї статті Кодексу суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту вищенаведених положень Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що суд наділений повноваженням встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним повноваженням суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Зміст спірних правовідносин і процесуальна поведінка відповідача у справі не свідчать про наявність об`єктивних підстав для застосування судового контролю за виконанням даного рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду, так як судом не встановлено обставин ймовірної відмови зі сторони відповідача у добровільному виконанні судового рішення чи зволікання у його виконанні, після набрання ним законної сили, а отже вимога ОСОБА_1 про встановлення судового контролю, не підлягає до задоволення.

Розподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 1 816,00 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи квитанція №0.0..1 від 14.12.2021 (а.с.1).

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Відтак, підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 362,00 гривень, що пропорційно становить 75 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору кожним.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу (частина 3 статті 132 КАС України).

Позивач в адміністративному позові просить стягнути із відповідача витрати на правову допомогу в сумі 4 000,00 гривень.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Окрім зазначеного, частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас згідно частини 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За змістом частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 гривень, представник позивача долучив ордер серія АТ №1017862 від 14.12.2021, виданий на підставі договору №1/11 про надання правової допомоги від 25.11.2021, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Мушинським В.Т., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №868 від 20.04.2012 (а.с.22, 23), а також договір №1/11 про надання правової допомоги від 25.11.2021 (а.с.21).

В ході розгляду даної адміністративної справи представником позивача 31.01.2022 долучено до матеріалів справи додаткову угоду №1 про зміну умов Договору №1/11 про надання правової допомоги від 25.11.2021, згідно пункту 5.1 якої сторони погодили, що вартість послуг правової допомоги (написання позовної заяви та подача її до суду, написання і подача до суду відповіді на відзив на позовну заяву) становить 4 500,00 гривень (а.с.98, 99).

В частині змісту (опису) допомоги, подано акт приймання-здачі виконаних робіт від 24.01.2022, а саме: написання та подання позовної заяви до суду - 3 000,00 гривень; написання відповіді на відзив - 1 500,00 гривень (а.с.101).

Факт оплати позивачем послуг (фактичного понесення витрат) за надання правничої допомоги адвокатом Мушинським В.Т. в розмірі 4 500,00 гривень, підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №13 від 07.12.2021 на суму 3 000,00 гривень і квитанцією до прибуткового касового ордера №14 від 24.01.2022 на суму 1 500,00 гривень (а.с.100).

Позивачем надані належні документи в частині понесення останнім витрат на правничу допомогу в розмірі 4 500,00 гривень, що дає підстави для вирішення судом питання про відшкодування витрат на користь ОСОБА_1 .

Разом з тим, як уже зазначалось судом, згідно з вимогами частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вказане підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 3 375,00 гривень, що пропорційно становить 75 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру витрат на правничу допомогу.

Учасниками справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Долинської міської ради Івано-Франківської області стосовно розгляду заяви ОСОБА_1 від 04.11.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок у власність площею 0,2500 га (масив позаду сільської ради), площею 0,1500 га (масив поблизу АДРЕСА_2 ), площею 0,2800 га (масив за стадіоном), площею 0,3800 га (урочище Третій берег), площею 0,2800 га (урочище Маричини), площею 0,1300 га (по АДРЕСА_2 ) для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с. Оболоння Долинської об`єднаної територіальної громади.

Зобов`язати Долинську міську раду Івано-Франківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.11.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок у власність площею 0,2500 га (масив позаду сільської ради), площею 0,1500 га (масив поблизу АДРЕСА_2 ), площею 0,2800 га (масив за стадіоном), площею 0,3800 га (урочище Третій берег), площею 0,2800 га (урочище Маричини), площею 0,1300 га (по АДРЕСА_2 ) для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с. Оболоння Долинської об`єднаної територіальної громади, з прийняттям обґрунтованого рішення відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Долинської міської ради Івано-Франківської області (ідентифікаційний код юридичної особи 04054317) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1 362,00 гривень (одна тисяча триста шістдесят дві гривні нуль копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Долинської міської ради Івано-Франківської області (ідентифікаційний код юридичної особи 04054317) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) сплачені судові витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 3 375,00 гривень (три тисячі триста сімдесят п`ять гривень нуль копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), АДРЕСА_3 ;

представник позивача - Мушинський Віктор Тадеушович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №868 від 20.04.2012), вул. Марійки Підгірянки, 23, офіс 1, м. Івано-Франківськ, 76018;

відповідач - Долинська міська рада Івано-Франківської області (ідентифікаційний код юридичної особи 04054317), проспект Незалежності, 5, м. Долина, Калуський район, Івано-Франківська область, 77500.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.