Справа № 460/10739/21
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2022 року м. Рівне №460/10739/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
доЗахідного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів)
про визнання протиправною бездіяльності, стягнення невиплаченої винагороди, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач-1), ОСОБА_2 (далі - позивач-2), ОСОБА_3 (далі - позивач-3) до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому позивачі просять суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача та стягнути з нього на користь позивача-1 невиплачену винагороду в розмірі 27154,50грн;

2) стягнути з відповідача на користь позивача-2 невиплачену винагороду в розмірі 27154,50грн;

3) стягнути з відповідача на користь позивача-3 невиплачену винагороду в розмірі 20926,90грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі вказують, що 17.07.2020 відповідачем був винесений наказ № 5 про виплату винагороди працівникам органів державної служби, в тому числі: позивачу-1 в сумі 27727,33грн; позивачу-2 в сумі 27727,33грн; позивачу-3 в сумі 42091грн. Однак, всупереч вказаному вище наказу позивачам була виплачена винагорода в значно менших розмірах, а саме: позивачу-1 в сумі 572,83грн; позивачу-2 в сумі 572,83грн; позивачу-3 в сумі 21164,10грн. Позивачі звернулися до відповідача із заявою про вжиття заходів щодо виплати спірної винагороди в повному обсязі, за наслідками розгляду якої їм було повідомлено, що виплата винагороди в меншому розмірі була зумовлена застосуванням обмежень, встановлених Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"» від 13.04.2020 № 553-IX, з урахуванням роз`яснень Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 23.04.2020 № 3502-06/26135-01 щодо окремих норм названого Закону. Бездіяльність відповідача щодо виплати винагороди в повному обсязі позивачі вважають протиправною, оскільки загальний її розмір для кожного з позивачів не перевищував 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, а тому підстав для застосування обмежень, встановлених Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"» від 13.04.2020 № 553-IX, в даному випадку не було. Щодо роз`яснень Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 23.04.2020 № 3502-06/26135-01, то позивачі зазначили, що листи міністерств не є нормативно-правовими актами, а мають інформаційно-рекомендаційний характер. З огляду на вказане, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач позовні вимоги не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву. Свої заперечення обґрунтовував тим, що статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (в редакції Законом України від 13.04.2020 № 553-IX) встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, визначено, що заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. Також відповідач звернув увагу на те, що згідно з роз`ясненнями Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, наданими у листі від 23.04.2020 № 3502-06/26135-01, у випадку коли працівником не відпрацьовано місяць повністю у зв`язку з хворобою чи відпусткою, заробітна плата виплачується пропорційно відпрацьованому часу з урахуванням обмеження максимального розміру. Як вказує відповідач, у липні 2020 року позивач-1 та позивач-2 відпрацювали по одному дню, а позивач-3 - 13 днів. З огляду на вказане, відповідач стверджує, що спірна винагорода була виплачена позивачем пропорційно до фактично відпрацьованого часу з урахуванням обмеження максимального розміру заробітної, встановленого чинним законодавством на період карантину. За наведених обставин, відповідач просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивачі подали до суду відповідь на відзив, в якому навели доводи на спростування заперечень відповідача тотожні, наведеним у позовній заяві.

Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, за змістом яких наводить аргумент на спростування позовних вимог аналогічні, зазначеним у відзиві.

Крім того, відповідачем було подане клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та з викликом сторін.

Розглянувши заяви по суті та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 обіймає посаду головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Матвійчук І.О. обіймає посаду головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

ОСОБА_3 обіймає посаду старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

В червні 2020 року державними виконавцями Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в тому числі позивачами, були погоджені у начальника Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та скеровані на адресу заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), заяви про виплату винагороди, а саме: від 16.06.2020 № 107629, від 22.06.2020 №№ 112529, 112533, 112535.

17.07.2020 в.о. начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесений наказ № 5 «Про виплату винагороди працівникам органів державної виконавчої служби», згідно зі сторінками 16, 27-29 якого наказано:

1. Виплатити працівникам Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), які забезпечили фактичне виконання 50 виконавчих документів про стягнення заборгованості з ПрАТ «Рівнеазот» на суму 1771991,59грн по зведеному виконавчому провадженню №55154344, а саме:

ОСОБА_1 , керівнику виконавчої групи - головному державному виконавцю Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у розмірі 11813,20грн;

ОСОБА_2 , члену виконавчої групи - головному державному виконавцю Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у розмірі 11813,20грн;

ОСОБА_3 , члену виконавчої групи - старшому державному виконавцю Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у розмірі 11813,20грн.

1. Виплатити працівникам Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), які забезпечили фактичне виконання 34 виконавчих документів про стягнення заборгованості з ПрАТ «Рівнеазот» на суму 1285788,67грн по зведеному виконавчому провадженню №55154344, а саме:

ОСОБА_1 , керівнику виконавчої групи - головному державному виконавцю Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у розмірі 8571,87грн;

ОСОБА_2 , члену виконавчої групи - головному державному виконавцю Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у розмірі 8571,87грн;

ОСОБА_3 , члену виконавчої групи - старшому державному виконавцю Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у розмірі 8571,87грн.

1. Виплатити працівникам Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), які забезпечили фактичне виконання 34 виконавчих документів про стягнення заборгованості з ПрАТ «Рівнеазот» на суму 1101347,53грн по зведеному виконавчому провадженню №55154344, а саме:

ОСОБА_1 , керівнику виконавчої групи - головному державному виконавцю Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у розмірі 7342,26грн;

ОСОБА_2 , члену виконавчої групи - головному державному виконавцю Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у розмірі 7342,26грн;

ОСОБА_3 , члену виконавчої групи - старшому державному виконавцю Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у розмірі 7342,26 грн.

1. Виплатити працівникам Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), які забезпечили фактичне виконання 8 виконавчих документів на суму 718185,73грн, щодо стягнення боргів з ПП «ВЕСТІНВЕСТБУД» по зведеному виконавчому провадженню № 61319114, а саме:

ОСОБА_3 , старшому державному виконавцю Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у розмірі 14363,67грн.

Таким чином, згідно з наказом відповідача від 17.07.2020 № 5 належна до виплати позивачам винагорода становила: ОСОБА_1 - 27727,33грн; ОСОБА_2 - 27727,33грн; ОСОБА_3 - 42091грн.

За липень 2020 року позивачам були нараховані та виплачені наступні суми заробітної плати:

1) ОСОБА_1 : 14614,78грн, яка складалася з посадового окладу - 230,43грн, надбавки за ранг - 17,39грн, надбавки за вислугу років - 110,61грн, надбавки за інтенсивність праці - 115,22грн, премії - 1007грн, відпускних - 12561,30грн, винагороди працівникам органів ДВС (згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 17.07.2020 № 5) - 27727,33грн, обмеження заробітної плати відповідно вимог частини першої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - 27154,50грн.

У липні 2020 року ОСОБА_1 відпрацювала 1 робочий день (01.07.2020), так як перебувала у щорічній відпустці з 02.07.2020 по 31.07.2020.

Нарахована ОСОБА_1 заробітна плата за липень 2020 року була обмежена максимальним розміром за 1 відпрацьований робочий день (47230грн / 23 робочі дні за графіком роботи управління х 1 роб. день=2053,48 грн.), у зв`язку з чим нараховану заробітну плату понад встановлений максимальний розмір було обмежено у сумі 27154,50грн (230,43грн + 17,39грн + 110,61грн + 115,22грн + 1007грн + 27727,33грн - 27154,50грн = 2053,48грн).

2) ОСОБА_2 : 14856,88грн, яка складалася з посадового окладу - 230,43грн, надбавки за ранг - 17,39грн, надбавки за вислугу років - 110,61грн, надбавки за інтенсивність праці - 115,22грн, премії - 1007грн, відпускних - 12803,40грн, винагороди працівникам органів ДВС (згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 17.07.2020 № 5) - 27727,33грн, обмеження заробітної плати відповідно вимог частини першої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - 27154,50грн.

У липні 2020 року ОСОБА_2 відпрацювала 1 робочий день (01.07.2020), так як перебувала у щорічній відпустці з 02.07.2020 по 31.07.2020.

Нарахована ОСОБА_2 заробітна плата за липень 2020 року була обмежена максимальним розміром за 1 відпрацьований робочий день (47230грн / 23 робочі дні за графіком роботи управління х 1 роб. день = 2053,48грн), у зв`язку з чим нараховану заробітну плату понад встановлений максимальний розмір було обмежено в сумі 27154,50грн (230,43грн + 17,39грн + 110,61грн + 115,22грн + 1007грн + 27727,33грн - 27154,50грн = 2053,48грн).

3) ОСОБА_3 : 29984,24грн., яка складалася з посадового окладу - 2390,87грн, надбавки за ранг - 226,09грн, надбавки за вислугу років - 573,81грн, надбавки за інтенсивність праці - 1195,43грн, премії - 846грн, відпускних за період з 20.07.2020 по 30.07.2020 - 3587,04грн, відпускних за 31.07.2020 - 298,92грн, винагороди працівникам органів ДВС (згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 17.07.2020 № 5) - 42091грн, обмеження заробітної плати відповідно вимог частини першої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - 20926,90грн.

У липні 2020 року ОСОБА_3 відпрацював 13 робочих днів (01.07.2020-19.07.2020), так як перебував у щорічній відпустці з 20.07.2020 по 30.07.2020 та у додатковій оплачуваній відпустці за вислугу років з 31.07.2020.

Нарахована ОСОБА_3 заробітна плата за липень 2020 року була обмежена максимальним розміром за 13 відпрацьованих робочих днів (47230грн / 23 робочі дні за графіком роботи управління х 13 роб. днів = 26695,22грн), у зв`язку з чим нараховану заробітну плату понад встановлений максимальний розмір було обмежено у сумі 20926,90грн (2390,87грн + 226,09грн + 573,81грн + 1195,43грн + 846грн + 298,92грн + 42091грн - 20926,90грн = 26695,22грн).

Наведені вище обставини щодо складових та їх розмірів фактично нарахованої і виплаченої позивачам заробітної плати за липень 2020 року визнаються учасниками справи за змістом заяв по суті, а тому в силу вимог частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не потребують доказування. Крім того, у матеріалах справи наявні розрахункові листи позивачів за липень 2020 року.

Тобто, з передбачених наказом від 17.07.2020 № 5 «Про виплату винагороди працівникам органів державної виконавчої служби» сум винагороди позивачу-1 були виплачені лише кошти в сумі 572,83грн, позивачу-2 - 572,83грн, а позивачу-3 - 21164,10грн.

Таким чином, суми невиплаченої у липні 2020 року винагороди становлять: позивачу-1 - 27154,50грн, позивачу-2 - 27154,50грн, позивачу-3 - 20926,90грн.

З огляду на вказане, 03.12.2020 позивачі направили до відповідача колективне звернення

03.12.2020 на адресу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) направлено колективне звернення з проханням вжити заходів для виплати заборгованості по винагороді.

Листом від 31.12.2020 за № Ко-748/10-09 відповідач повідомив позивачам про неможливість виплати залишку невиплаченої винагороди відповідно до наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 17.07.2020 №5 «Про виплату винагороди працівникам органів державної виконавчої служби», оскільки до неї застосовані обмеження, встановлені Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"» від 13.04.2020 № 553-IX, з урахуванням роз`яснень Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 23.04.2020 № 3502-06/26135-01 щодо окремих норм названого Закону.

Позивачі, вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, звернулися до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Щодо клопотання відповідача клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та з викликом сторін, то суд зазначає наступне.

Частинами першою - четвертою статті 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що за предметом спору та суб`єктним складом дана адміністративна справа не відноситься до категорії справ, які мають розглядатися за правилами загального позовного провадження.

При цьому, у клопотанні відповідачем не обґрунтовано в чому полягають складність або інші обставини, через які цю справу недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача в частині розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Щодо решти клопотання відповідача, то відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною шостою статті 262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Так, оцінивши категорію та складність справи, кількість сторін, обсяг та характер доказів у справі, обраний позивачами спосіб захисту під час вирішення питання про відкриття провадження у вказаній справі, суд прийшов до висновку, що характер спірних правовідносин і предмет доказування не потребують заслуховування пояснень представників сторін та, відповідно, проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, у зв`язку з чим суд постановив ухвалу про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Суд звертає увагу на те, що на обґрунтування заявленого клопотання відповідачем взагалі не було зазначено які саме обставини та докази у справі потребують надання представниками сторін усних пояснень з метою її правильного вирішення.

За наведених обставин, на підставі пункту 2 частини шостої статті 262 КАС України, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача в частині проведення розгляду цієї справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Переходячи до вирішення справи по суті, то суд виходить з того, що відповідно до статті 1 Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Також частиною першою статті 5 вказаного Закону встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Так, стаття 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі - Закон № 1403) визначає, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1403, правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 Закону № 1403).

В свою чергу, частинами першою, другою статті 13 Закону № 1403 регламентовано, що заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З даного приводу суд зазначає, що механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця, виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця визначає Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 (далі - Порядок № 643).

Пунктом 2 Порядку № 643 передбачено, що у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру, стягнення заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, за виконавчим документом про стягнення аліментів державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», виплачується винагорода у такому розмірі:

- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;

- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець (крім випадків, передбачених абзацами сьомим - одинадцятим цього пункту).

Державні виконавці, зазначені у пункті 2 цього Порядку, мають право на винагороду за умови дотримання критеріїв виплати винагороди, встановлених Мін`юстом (далі - критерії виплати винагороди).

Для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Положеннями пунктів 9 - 18 Порядку № 643 передбачено, що заява державного виконавця про виплату винагороди розглядається безпосереднім керівником державного виконавця протягом двох робочих днів з дати її надходження та за наявності підстав, передбачених пунктами 4 і 5 цього Порядку, погоджується ним із зазначенням дати погодження. За відсутності підстав для виплати винагороди зазначена заява протягом двох робочих днів з дати її надходження повертається державному виконавцю з обґрунтуванням підстав відмови.

Під час розгляду заяви державного виконавця про виплату винагороди безпосереднім керівником державного виконавця перевіряються достовірність викладених у заяві відомостей, правильність розрахунку та наявність підстав для виплати винагороди, зазначених у пунктах 4 і 5 цього Порядку.

Для перевірки наявності підстав для виплати винагороди, зазначених у пунктах 4 і 5 цього Порядку, керівник державного виконавця використовує дані автоматизованої системи виконавчого провадження.

У разі погодження заяви державного виконавця про виплату винагороди та за умови дотримання критеріїв виплати винагороди керівник органу державної виконавчої служби готує подання про виплату винагороди, визначеної абзацом третім пункту 2 цього Порядку, в якому зазначає розрахунок (розподіл) такої винагороди (далі - подання про виплату винагороди).

Зазначене подання не готується у випадках, передбачених абзацами четвертим - одинадцятим пункту 2 цього Порядку.

Винагорода не виплачується, якщо державного виконавця притягнуто до дисциплінарної відповідальності у зв`язку із здійсненням виконавчого провадження, за яким подано заяву про виплату винагороди, або його дії (рішення) чи бездіяльність визнано неправомірними.

Погоджена безпосереднім керівником заява про виплату винагороди державному виконавцю та у випадку, передбаченому абзацом третім пункту 10 цього Порядку, - подання про виплату винагороди не пізніше наступного робочого дня подаються для погодження начальнику управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіонального управління Мін`юсту.

У разі достатності та обґрунтованості підстав для виплати винагороди начальник управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіонального управління Мін`юсту погоджує заяву про виплату винагороди державному виконавцю та подання про виплату винагороди протягом трьох робочих днів з дати їх надходження.

У випадках, передбачених абзацами четвертим - одинадцятим пункту 2 цього Порядку, начальник управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіонального управління Мін`юсту, директор Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту, начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту в разі погодження заяви державного виконавця та за умови дотримання критеріїв виплати винагороди готує обґрунтовану довідку щодо розподілу винагороди між особами, зазначеними в абзацах п`ятому, шостому або восьмому - одинадцятому пункту 2 цього Порядку (далі - довідка щодо розподілу винагороди).

За відсутності підстав для виплати винагороди заява про виплату винагороди та/або подання про виплату винагороди протягом трьох робочих днів з дати їх надходження повертаються державному виконавцю та/або керівнику органу державної виконавчої служби з обґрунтуванням підстав відмови.

Під час погодження заяви про виплату винагороди керівники органів державної виконавчої служби проводять за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження перевірку наявності підстав для виплати винагороди, зазначених у пунктах 4 і 5 цього Порядку.

Безпідставна відмова у погодженні заяви державного виконавця про виплату винагороди або подання про виплату винагороди не допускається.

Державний виконавець, якому повернуто заяву про виплату винагороди, має право повторно подати таку заяву до кінця поточного року після усунення обставин, які стали підставою для її повернення.

Погоджена начальником управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіонального управління Мін`юсту заява про виплату винагороди державному виконавцю та подання про виплату винагороди не пізніше наступного робочого дня після погодження подаються відповідному уповноваженому структурному підрозділу міжрегіонального управління юстиції. На підставі таких заяви і подання видається наказ, в якому зазначаються особи, яким виплачується винагорода, та її розміри.

У разі коли подання про виплату винагороди не погоджено, до відповідного уповноваженого структурного підрозділу міжрегіонального управління юстиції передається погоджена заява державного виконавця про виплату винагороди.

У випадках, передбачених абзацами четвертим - одинадцятим пункту 2 цього Порядку, погоджена начальником управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіонального управління Мін`юсту, директором Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту, начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту заява про виплату винагороди разом із довідкою щодо розподілу винагороди (у разі її складення) не пізніше наступного робочого дня після погодження подається відповідному уповноваженому структурному підрозділу міжрегіонального управління юстиції або уповноваженому структурному підрозділу Мін`юсту. На підставі таких заяви і довідки видається наказ, в якому зазначаються особи, яким виплачується винагорода, та її розміри.

Винагорода виплачується одночасно з виплатою заробітної плати.

Виплата винагороди здійснюється в межах і за рахунок відповідних надходжень до спеціального фонду державного бюджету на підставі кошторисів та планів асигнувань спеціального фонду на відповідний рік.

Із наведених вище норм права слідує, що у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державному виконавцю сплачується винагорода на підставі поданої ним заяви. При цьому, винагорода сплачується у разі погодження заяви з безпосереднім та вищестоящим керівниками та на підставі наказу.

Судом встановлено, що наказом в.о. начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 17.07.2020 № 5 «Про виплату винагороди працівникам органів державної виконавчої служби», постановлено виплатити винагороду державним виконавцям Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в тому числі: ОСОБА_1 в загальному розмірі 27727,33грн; ОСОБА_2 в загальному розмірі 27727,33грн; ОСОБА_3 в загальному розмірі 42091грн.

Отже, наказам відповідача погоджено виплату позивачам винагороди відповідних розмірів.

Однак, розмір винагороди, фактично виплаченої позивачам у липні 2020 року, становив: ОСОБА_1 - 572,83грн, ОСОБА_2 - 572,83грн, ОСОБА_3 - 21164,10грн.

Решта сум винагороди позивачів була обмежена у виплаті, як вказує відповідач, на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"» від 13.04.2020 № 553-IX з урахуванням роз`яснень Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 23.04.2020 № 3502-06/26135-01.

Відтак, в ході розгляду цієї справи оцінці підлягає правомірність застосування відповідачем такого обмеження при виплаті винагороди позивачам, у зв`язку із чим суд зазначає про наступне.

12.03.2020 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної постанови змін, неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину. Станом на момент вирішення цієї адміністративної справи, карантин, установлений вказаним вище рішенням Уряду, триває.

Також 18.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"» від 13.04.2020 № 553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29.

Статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

З наведених вище норм права слідує, що починаючи з квітня 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата нараховується в розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто суми в розмірі 47230грн (4723грн (мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2020) х 10 = 47230грн).

В ході судового розгляду судом встановлено, що за липень 2020 року позивачам були нараховані наступні суми заробітної плати:

1) ОСОБА_1 : посадовий оклад - 230,43грн, надбавка за ранг - 17,39грн, надбавка за вислугу років - 110,61грн, надбавка за інтенсивність праці - 115,22грн, премія - 1007грн, відпускні - 12561,30грн, винагорода працівникам органів ДВС (згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 17.07.2020 № 5) - 27727,33грн. Тобто, загальний розмір заробітної плати ОСОБА_1 , що підлягав до виплати у липні 2020 року, не перевищував 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, та становив 29207,98грн (230,43грн + 17,39грн + 110,61грн + 115,22грн + 1007грн + 27727,33грн = 29207,98грн).

2) ОСОБА_2 : посадовий оклад - 230,43грн, надбавка за ранг - 17,39грн, надбавка за вислугу років - 110,61грн, надбавка за інтенсивність праці - 115,22грн, премія - 1007грн, відпускні - 12803,40грн, винагорода працівникам органів ДВС (згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 17.07.2020 № 5) - 27727,33грн. Тобто, загальний розмір заробітної плати ОСОБА_2 , що підлягав до виплати у липні 2020 року, не перевищував 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, та становив 29207,98грн (230,43грн + 17,39грн + 110,61грн + 115,22грн + 1007грн + 27727,33грн = 29207,98грн).

3) ОСОБА_3 : посадовий оклад - 2390,87грн, надбавка за ранг - 226,09грн, надбавка за вислугу років - 573,81грн, надбавка за інтенсивність праці - 1195,43грн, премія - 846грн, відпускні за період з 20.07.2020 по 30.07.2020 - 3587,04грн, відпускні за 31.07.2020 - 298,92грн, винагорода працівникам органів ДВС (згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 17.07.2020 № 5) - 42091грн. Тобто, загальний розмір заробітної плати ОСОБА_3 , що підлягав до виплати у липні 2020 року, становив 47622,12грн (2390,87грн + 226,09грн + 573,81грн + 1195,43грн + 846грн + 298,92грн + 42091грн = 47622,12грн) та, відповідно, перевищив 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, на 392,12грн.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що у відповідача були підстави для застосування обмеження заробітної плати, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (в редакції Закону України від 13.04.2020 № 553-IX), лише щодо позивача, оскільки, як зазначено вище по тексту рішення, розмір його заробітної плати перевищив 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, на 392,12грн

Таким чином, суд констатує, що сума недоплаченої позивачам у липні 2020 року винагороди становить: ОСОБА_1 - 27154,50грн, ОСОБА_2 - 27154,50грн, ОСОБА_3 - 20534,78грн.

При цьому, суд відхиляє як безпідставне та необґрунтоване покликання відповідача на роз`яснення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 23.04.2020 № 3502-06/26135-01 як на підставу для виплати позивачам заробітної плати у липні 2020 року з урахуванням обмеження максимального розміру пропорційно до відпрацьованого часу, з огляду на таке.

По-перше, стаття 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (в редакції Закону України від 13.04.2020 № 553-IX) не містить жодного застереження з приводу того, що передбачене нею обмеження максимального розміру заробітної плати має застосовуватися, в тому числі пропорційно до відпрацьованого часу.

По-друге, роз`яснення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 23.04.2020 № 3502-06/26135-01 по своїй суті є листом.

З даного приводу, слід зазначити, що листи - це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Такі правові норми мають бути викладені виключно у нормативно-правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом уповноваженого відповідно до законодавства суб`єкта нормотворення, погодженому із заінтересованими органами та зареєстрованому в органах юстиції в порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів.

Враховуючи, що роз`яснення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 23.04.2020 № 3502-06/26135-01 не є нормативно-правовим актом та, відповідно, не є частиною законодавства, тому такий документ, з огляду на приписи статті 13 Закону № 1403, не може встановлювати чи будь-яким чином регламентувати порядок і умови виплати заробітної плати державним виконавцям.

Також безпідставним є посилання відповідача на виплату позивачам винагороди в обмеженому розмірі через те, що вони перебували у відпустці, оскільки розмір винагороди не залежить від відпрацьованого виконавцем часу, а сама сума винагороди визначається у відсотковому співвідношенні до фактично виконаного обсягу (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру (стягнутої суми).

Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги належить задовольнити повністю, а ОСОБА_3 - частково.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат між учасниками справи у відповідності до статті 139 КАС України відсутні, оскільки позивачі на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» були звільнені від сплати судового збору за подання цього позову до суду, а докази понесення інших судових витрат учасниками справи під час розгляду справи суду не надано.

Разом з тим, вказане вище не позбавляє сторін права подати суду такі докази в строк, визначений КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо виплати винагороди головним державним виконавцям Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , старшому державному виконавцю Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_3 в належному (повному) розмірі.

Стягнути з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гаврилюк Олени Яківни невиплачену винагороду в розмірі 27154,50грн.

Стягнути з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Матвійчук Ірини Олександрівни невиплачену винагороду в розмірі 27154,50грн.

Стягнути з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Адамчо Володимира Святославовича невиплачену винагороду в розмірі 20534,78грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Позивач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) (площа Маркіяна Шашкевича, буд.1,м. Львів,79000, ЄДРПОУ/РНОКПП 43317547)

Повний текст рішення складений 29 березня 2022 року

Суддя У.М. Нор