Справа № 540/4137/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2022-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/4137/21

Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Херсон, 18 жовтня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м.Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй Мир» до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 29.07.2021р. №UA508040/2021/000179/2,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Строй Мир» (надалі ТОВ «Строй Мир», позивач) звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення митного органу про коригування митної вартості товарів від 29.07.2021 року №UA508040/2021/000179/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в розмитненні товару за ціною контракту, оскільки для митного оформлення імпортованих товарів ТОВ «Строй Мир» надало документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару за ціною договору, вказані документи на думку позивача не містять розбіжностей та є достатніми для визначення митної вартості за першим методом.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року, адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі № UА508040/2021/000179/2 від 29.07.2021 року про коригування митної вартості товарів.

Стягнуто з Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (ВП , м. Херсон, вул. Гоголя, 13) за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ МИР" (, адреса: 73003, м. Херсон, вул. Миколаївське шосе, 5 км) судовий збір в сумі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Митницею в Херсонській області, автономній Республіці Крим та м. Севастополі подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції під час ухвалення рішення у справі норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати судове рішення та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано та не звернуто належної уваги на ті обставини, що перевіркою документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів, було встановлено наявність у них розбіжностей, числові значення складових митної вартості товарів, які є обов`язковими при її обчисленні, не підтверджені документально та заявлено неповні відомості про митну вартість товарів. Так, апелянт зазначає, що наданий до митного оформлення Коносамент MRFB21061555A 18.06.21р. (транспортний документ) не містить інформації, щодо витрат на перевезення або зазначення, що фрахт повністю сплачено, а лише зазначено «Freiqht prepaid» - оплата фрахту в порту навантаження, в ньому відсутні вказівки на вартість страхування або ж відмову постачальника від страхування товару, враховуючи що поставка товарів здійснюється на умовах поставки CIF «ODESA», відповідно до Інкотермс-2010. Апелянт звертає увагу на те, що за умовами терміна CIF на продавця покладається також обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення. Однак, декларантом не подавались до митного органу страхові документи, у разі якщо таке страхування здійснювалось. Також, як далі вказує апелянт, у рахунку-Фактурі від 08.06.2021р. №LS21098 задекларована ціна товару на умовах поставки CIF не відрізняться від ціни в додатково наданих прас-листі, та комерційній пропозиції, які повинні містити цінову інформацію щодо товарів і виробника, яка пропонується до необмеженого кола покупців без додаткових витрат передбачених умовами CIF, а отже ставить під сумнів включення складових митної вартості (транспортування та страхування). Тобто в товаросупровідних документах міститься інформація щодо переліку товару, їх і кількості, ціна за одиницю товару та ціна загальної кількості товару. При цьому, відсутня інформація стосовно включення до ціни товару витрат на транспортування та страхування. Крім того, в наданому до митного оформлення рахунку-Фактурі від 08.06.2021 № LS21098 відсутнє посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські , реквізити продавця. До того ж, апелянт вказує й про те, що на вимогу митного органу декларантом не було подано копії митної декларації країни відправлення, висновків про якісні та кількісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини, а перевіркою додатково поданих документів було встановлено, що у своїй сукупності вони не спростовують сумнівів щодо достовірності заявленого рівня митної вартості. Додатково наданий прайс-лист ставить під сумнів ціну товару зазначену в рахунку-фактурі та має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції необмеженій кількості потенційних покупців.

Окрім того, апелянт також вважає безпідставним компенсацію витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із недоведеністю витрат належними доказами.

Відповідно п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10 січня 2018 року між ТОВ «Строй Мир» (Покупець) та FOSHAN SHUNDE CLІPLEY ELECTRICAL INDUSTRIAL CO., LTD (Продавець) був укладений контракт CH-UA-10/01/18 на поставку світильників, у номенклатурі, кількості та цінам згідно із супровідними документами, відповідно до правил Інкотермс 2010 на умовах CIF ODESSA/ CHОRNOMORSK/ YUZHNIY.

На умовах визначених контрактом та на підставі супровідних документів Продавець (FOSHAN SHUNDE CLIPLEY ELECTRICAL INDUSTRIAL CO., LTD) здійснив поставку на адресу Покупця відповідного товару:

- Товар № 1: освітлювальне обладнання побутового призначення, прожектори металеві, код товару ;

- Товар № 2: світильники електричні діодні з пластику, код товару .

29.07.2021 року позивачем подано митну декларацію № UA508040/2021/005571, відповідно до якої митна вартість товарів заявлена у загальній сумі 4389,21 доларів США, з яких товар № 1 - 4389,21 доларів США, товар № 2 - 187,08 доларів США, за ціною договору (перший метод визначення митної вартості).

Разом з митною декларацією позивачем для оформлення товару надано: пакувальний лист; рахунок-фактура (інвойс); коносамент; автотранспортна накладна; декларація про походження товару; зовнішньоекономічний договір (контракт); доповнення до договору та інші.

У зв`язку із встановленням розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, митницею направлено електронне повідомлення декларанту, про необхідність надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

На виконання вимог митного органу позивачем додатково надані прайс-лист від постачальника та комерційну пропозицію.

29.07.2021 року митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UА508040/2021/000179/2, яким вартість товарів відкоригована, а саме: товару № 1 - 18204,97 доларів США, товару № 2 - 718,73 доларів США, у зв`язку із чим, позивач додатково сплатив мито - 19521,87 грн. та ПДВ - 81 991,83 грн.

Митна вартість визначена за резервним методом.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду із позовною заявою про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем для митного оформлення були надані всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару, які містили необхідні числові показники митної вартості, у зв`язку із чим рішення про коригування митної вартості товарів №UA508040/2021/000179/2 від 29.07.2021р. не відповідає ознакам правомірності та обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції також вказав, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених по справі судових витрат суд першої інстанції виходив з того, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. є співмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, ціною позову та значенням справи для сторони.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 49, 50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

В силу вимог ч.ч. 1 - 3 статті 57 (глава 9 розділу ІІІ) МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

За визначенням ч.ч. 1 - 2 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64 «Резервний метод» МК України).

Як встановлено ч.2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За змістом ч.ч. 1 - 3 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).

Згідно із частинами 1 - 3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

В той же час, частиною 6 зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Тобто, право митного органу на витребовування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості, які можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

При цьому, є обов`язковим наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості, позаяк саме з цією обставиною закон і пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Тобто, приписи вказаних вище норм МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності та надати можливість пересвідчитись у достовірності або помилковості задекларованої митної вартості.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які конкретні документи необхідні для підтвердження відповідного показника.

Разом з тим,не зазначення в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням недостатності поданих декларантом документів, або того що подані документи викликають сумніви у достовірності зазначеної інформації у своїй сукупності, витребування митним органом додаткових документів без зазначення обставин, які такі документи можуть та повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вказані правові висновки повністю узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.03.2015 року у справі №21-127а15, від 27.03.2020 (справа №540/2605/18), від 06.05.2020 (справа №140/1713/19), тощо.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Згідно матеріалів справи, позивачем при митному оформленні товару та на вимогу митного органу надано пакет документів, які містили числові показники ціни товару.

Як свідчать матеріали справи, у підтвердження правильності визначення митної вартості та його визначення за ціною договору, декларантом до митного органу було подано наступні документи: пакувальний лист; (0271), рахунок-фактура (інвойс); (0380), коносамент; (0705), автотранспортна накладна; (0730), декларація походження товару; (0862), зовнішньоекономічний договір (контракт); (код4104).

Також, на електронний запит митниці, декларантом на вимогу митного органу додатково було надано прайс-лист від постачальника та комерційну пропозицію.

Не зважаючи на надані документи, Митним органом було прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом.

Як встановлено колегією суддів, обґрунтовуючи свої сумніви у правильності визначеної позивачем митної вартості товару, заявленому у спірному випадку до декларування, апелянт послався на те, що в поданих декларантом документах, які підтверджують заявлену митну вартість, містяться розбіжності. Так, зокрема відповідач зазначав, що Товариством не надано наступні документи: якщо здійснювалось страхування страхові документи; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Крім того, зазначав відповідач й про те, що в наданому до митного оформлення рахунку-фактурі від 08.06.2021р. № LS21098 відсутнє посилання на контракт, на виконання якого він виданий; додатково наданий прас-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, що суперечить суті прас-листа, як комерційної пропозиції необмеженій кількості потенційних покупців.

Також, у своєму рішенні відповідач зазначив, що відповідно до положення статті VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості товару (під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції) Та, зважаючи на спрацювання автоматизованої системи з оцінки ризиків зі змістом «По товару можливе заниження митної вартості», було здійснено порівняння з рівнем митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну наявної в ЄАІС Держмитслужби та встановлено, що рівень митної вартості товару значно нижчий від рівня митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну.

На вказаних обставинах також наполягається апелянтом у скарзі, та зазначається про ненадання цим обставинам судом першої інстанції належної правової оцінки.

Колегія суддів такі обґрунтування відповідачем свого рішення, а також відповідні твердження апелянта вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

З приводу посилань апелянта на ненадання Товариством страхових документів, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно п. 3.1 Контракту, поставка товару здійснювалась на умовах CIF ODESSA/CHERNOMORSK/YUZHNIY згідно міжнародних правил Інкотермс-2010.

В свою чергу, відповідно до умов поставки CIF (Cost, Insuranceand Freight), згідно міжнародних правил Інкотермс-2010, термін вартість, страхування та фрахт означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення. Тобто, витрати і фрахт для доставки товари до порту України оплачені продавцем товару згідно застосованого терміну CIF, яким відповідне передбачено.

Водночас, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правила Інкотермс-2010 відповідно до умов поставки CIF не передбачають обов`язкового надання Покупцю (декларанту) документів щодо страхування товару, а лише на його вимогу.

При цьому, перелік витрат, що одразу не включені до вартості товару, та які необхідно додати до фактурної вартості для визначення митної вартості товару зазначено у ч.10 ст.58 МК України.

Під час декларування митної вартості, відповідно до ч.2 ст.53 МК України декларант повинен надати документи, що підтверджують розраховану митну вартість (тобто складові митної вартості). Більше того, надання цих документів митним органам України не передбачено жодним міжнародним документом з митної справи.

Отже, витрати на страхування уже є включеними до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар (фактурної вартості товару), у зв`язку із чим не додаються при визначенні митної вартості.

Водночас, не обумовлення про зарахування до ціни товару цих витрат у зовнішньоекономічному договорі, не доводить протилежного, позаяк, сторони контракту узгодивши умови поставки товару згідно з офіційними правилами Інкотермс2010, тим самим встановили, що витрати на страхування та транспортування входять до ціни товару.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ТОВ «Строй Мир» понесло додаткові витрати на страхування товару до порту, згідно з вимогами частини десятої статті 58 МК України, відтак є вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість невизнання заявленої позивачем митної вартості товарів визначеної за першим методом через відсутність страхових документів.

Правова позиція суду першої інстанції з якими погоджується апеляційний суд узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними зокрема у постанові від 16.07.2020р. по справі № 821/544/18.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, твердження відповідача про неможливість перевірки правильності визначеної декларантом митної вартості товарів за відсутності документів, що містять відомості про вартість страхування вантажу, не знайшли свого підтвердження.

Посилання апелянта на відсутність у рахунку-фактурі від 08.06.2021р. LS21098 посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити продавця, апеляційний суд оцінює критично, з огляду на те, що вказана обставина, на думку колегії суддів, не може впливати на визначення митної вартості товарів.

Комерційні документи - це документи, які дають вартісну, якісну та кількісну характеристику товару. Вартісна характеристика товару надається в рахунку-фактурі та у рахунку-проформі. Рахунок-фактура є видом комерційного рахунка, в якому зазначено суму, що повинна бути сплачена за товар.

Отже, на думку колегії суддів, не зазначення у наданому до митного оформлення рахунку від 08.06.2021р. LS21098 реквізитів контракту, на виконання якого він виданий, не впливає на числові значення складових митної вартості, оскільки затвердженої форми рахунку-фактури та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено, при цьому надані до митного органу документи містять відомості щодо ціни, що фактично сплачена, а рахунок фактуру та інвойс можна ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару. При цьому, реквізити зовнішньоекономічної угоди не є обов`язковим реквізитом інвойсу (рахунку-фактури), так само як і банківські реквізити продавця та зазначення таких відомостей не обґрунтовано жодною нормою чинного законодавства.

Апеляційний суд звертає увагу, що інвойс від 08.06.2021р. №LS21098 за своїм змістом містить відомості щодо переліку товару, його кількість і ціну, формальні особливості товару, умови поставки та відомості про відправника та отримувача, які дозволяють їх ідентифікувати; дані інвойсу 08.06.2021р. №LS21098 (найменування, загальна кількість та вартість товару) повністю співпадають з даним специфікації №33 від 08.06.2021р., в якій, в свою чергу, міститься посилання на Контракт від 10.01.2018 № CH-UA-10/01/18. Відображені в інвойсі відомості не суперечать іншим документам, що в свою чергу свідчить про відсутність у митного органу обґрунтованих підстав вважати вказаний документ таким, що викликає сумніви у його достовірності чи достовірності відображених у ньому відомостей (а.с. 31).

Також, варто наголосити на тому, що в рішенні про коригування митної вартості товарів жодним чином не обґрунтовано, яким чином відсутність посилань на контракт в інвойсі, при наявності того, що товари вказані у інвойсі повністю збігаються з контрактом та іншими документами, наданими для митного оформлення, впливає на митну вартість товару.

За вказаного твердження апелянта у цій частині є необґрунтованими.

Крім того, вказані обставини не виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості товарів.

З приводу не зазначення банківських реквізитів, апеляційний суд звертає увагу, що безпосередньо в самому контракті від 10.01.2018 № CH-UA-10/01/18 та в специфікації №33 від 08.06.2021р. відображено банківські реквізити сторін угоди.

Окрім того, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17 квітня 2018 року (справа №815/329/17) та від 26.11.2020р. (справа № 540/2455/19), навіть відсутність оплати за товар не впливає на митну вартість такого з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Щодо посилань апелянта на те, що додатково наданий прайс-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції необмеженій кількості потенційних покупців, то колегія суддів зазначає, що прайс-лист це документ інформаційного характеру, який містить список цін та слугує способом для продавця розповсюджувати інформацію про товар, та за жодних умов не може бути первинним документом для визначення митної вартості товару.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість, контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу.

З приводу ненадання витребовуваних митним органом документів, судова колегія зазначає, що відсутність таких додаткових документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами. Неподання декларантом зазначених документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

До того ж, на переконання апеляційного суду, навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у якості джерела інформації під час коригування заявленої позивачем митної вартості товарів за спірною декларацією та в якості підстави для визначення митної вартості товару за ціною договору щодо ідентичних товарів (за резервним методом), митним органом було використано інформацію, наявну у митного органу, а саме - товар №1 - МД від 01.07.2021 UA100340/2021/9167, а саме: 4,63 Дол. США/кг (числове значення митної вартості товару становить: 3931,960 кг* 4,63 = 18204,974 Дол. США), товар №2 - МД від 13.07.2021 UA500020/2021/201649, а саме: 4,6310 Дол. США/кг (числове значення митної вартості товару становить: 155,200 кг* 4,6310 = 718,7312 Дол. США).

Однак, як вірно зауважив суд першої інстанції, вказана графа 33 оскаржуваного рішення не містить інформації - який саме товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості таких ідентичних товарів.

Окрім того, судова колегія вважає за доцільне наголосити й на тому, що відповідно до вказаних декларацій, які були використані митним органом для визначення митної вартості товарів за резервним методом, умовами поставки товару згідно МД від 01.07.2021 UA100340/2021/9167 було визначено CFR, згідно МД від 13.07.2021 UA500020/2021/201649 СРТ, в той час, як позивачу поставлені товари за умовами CIF, а відтак, порівняння відповідачем їх ціни є безпідставним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства України.

Необґрунтованим також на думку апеляційного суду є посилання відповідача на положення статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, оскільки митним органом не наведені обставини та докази, яким чином документи надані позивачем порушують чи не відповідають вимогам вказаної статті.

Крім того, відповідно до положень Митного кодексу України, застосування Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, можливе лише у разу, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст.58-63 цього кодексу.

Проте, апелянтом не доведено, що позивач сплатив іншу суму за товар, ані ж заявлена у якості митної вартості та не доведено неможливості у даному випадку визначення митної вартості товарів за першим методом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справах №814/2659/16, №804/3893/17.

Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено. Так само й інших юридичних фактів, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Натомість, митним органом не доведено правомірності оскаржуваного рішення, не спростовано дійсність поданих до митного оформлення документів, достовірність і об`єктивність зазначених відомостей, не доведено наявності підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а також застосування другорядного методу визначення митної вартості товарів, не надано доказів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не дотримано передбаченого ст. 57 МК України порядку визначення митної вартості товару.

З огляду на встановлені обставини, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та, поза розумним сумнівом, в повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак останні не спростовані митним органом, а тому відповідачем безпідставно застосовано інший метод визначення митної вартості у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення митного органу є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивачем надано усі передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товарів, що ввозяться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу.

Таким чином, у суду першої інстанції були наявні усі підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд враховуючи усе зазначене вище підтверджує, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було у повній мірі встановлено спірні обставини справи, надано їм належну та правильну правову оцінку та прийнято обґрунтоване рішення про задоволення позову ТОВ «Строй Мир».

З приводу висновків суду про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 2500,00 грн., апеляційний суд виходить з наступного.

В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст.16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного вище слідує, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Колегією суддів встановлено, що в обґрунтування клопотання про стягнення понесених витрат на правничу допомогу у даному випадку, ТОВ «Строй Мир» було вказано, що між ним та Адвокатським бюро «Євгена Малюка» було укладено договір про надання адвокатських послуг №1 СМр.

Відповідно до умов договору, адвокат приймає на себе зобов`язання надавати ТОВ «Строй Мир» правову допомогу, в тому числі при розгляді справи щодо визначення протиправним та скасування рішення митного органу про коригування митної вартості товарів.

Факт надання послуг за вказаним вище договором підтверджено Товариством актом наданих послуг від 30.07.2021р. до договору про надання правової допомоги від 04.01.2021 № 1СМр., відповідно до якого позивач у даній справі отримав послуги з підготовки позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення митного органу про коригування митної вартості товарів 29.07.2021р. №UA508040/2021/000179/2 (кількість витраченого часу 3 години), вартістю 2500,00 грн. (а.с. 60).

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що долученими документами позивачем, поза розумним сумнівом, в цілому доведено надання йому адвокатом правничої допомоги у суді першої інстанції, а надані суду матеріали доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката саме в розглядуваній справі.

В контексті надання оцінки доводам апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу, що пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Враховуючи складність справи, задоволення заявлених позовних вимог, значення справи для позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Ця сума, на переконання колегії суддів, є цілком ґрунтовною та не є такою, яка могла б за даний спірних обставин справи вважатись неспівмірною, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги митного органу.

Також, колегія суддів звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі №826/841/17, згідно якого метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі № 540/4137/21- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.