Справа № 340/2468/21
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 340/2468/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року (головуючий суддя Дегтярьова С.В.)

в адміністративній справі №340/2468/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кухар Рішельє" до відповідача Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кухар Рішельє", 24.05.2021 звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області Форми «В1» № 1 від 14.04.2021 р., яким ТОВ «Кухар Рішельє» було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 88 607,49 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 44 303,75 грн.

Також позивач просив відшкодувати судові витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000грн.

В обґрунтування позову зазначив, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки проведеної посадовими особами відповідача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 р. від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн., з урахуванням від`ємного значення звітних податкових періодів, зазначених у додатку 3 до податкової декларації з ПДВ, податковим органом зроблено висновок про безтоварність господарських операцій з контрагентами ПП «Віктор і К» та ПП «Надніпрянське». Висновки посадових осіб відповідача ґрунтуються на тому, що деякі контрагенти вказаних юридичних осіб не мають достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів, згідно інформаційних баз даних ДПС, відсутні докази придбання товарно-матеріальних цінностей, які були реалізовані ПП «Віктор і К» та ПП «Надніпрянське», а в подальшому придбані позивачеві. Позивач не погоджується з висновками акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомленнярішення, вважає його протиправним, а господарські операції між ТОВ Кухар Рішельє і ПП «Віктор і К» та ПП «Надніпрянське» підтвердженими відповідними доказами.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області Форми «В1» №1 від 14.04.2021 р., яким ТОВ «Кухар Рішельє» було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 88607,49 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 44303,75 грн.

Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю Кухар Рішельє витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що позивач сформував податковий кредит на підставі належно оформлених та зареєстрованих податкових накладних, виданих йому контрагентами у періоді, що перевірявся. При цьому, відповідачем, до суду не надано доказів, що позивач, ПП "Віктор і К" та ПП «Надніпрянське» на момент їх виписки не були зареєстровані платниками податку на додану вартість та в ЄДР, а тому, відповідно до вимог п.201.8 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України мали обов`язок нараховувати податок на додану вартість та виписувати податкові накладні, що також не заперечувалось і відповідачем та встановлено під час перевірки. Таким чином, відповідачем не доведено фактів відсутності реального характеру господарських операцій позивача з його контрагентами. Суду не були надані докази про встановлення таких фактів у рішеннях інших судів, відтак дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 6000грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що за результатами перевірки ТОВ Кухар Рішельє, контролюючим органом було здійснено аналіз господарської діяльності підприємств - контрагентів, що мали господарські взаємовідносини не лише з позивачем, а й з іншими контрагентами, які виступали постачальниками, виробниками продукції, що в подальшому надходила до кінцевого споживача, то за результатами зібраної інформації, вивчених документів (єдиний реєстр податкових накладних та інші джерела зібрання такої інформації) не було підтверджено реальності господарських операцій, а саме, на думку відповідача, не можливо було встановити джерело походження такої продукції. Як наслідок, при декларуванні ПДВ допущено порушення вимог Податкового кодексу України.

В частині щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000грн. рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кухар Рішельє» є суб`єктом господарювання у відповідності до норм діючого законодавства, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ та зареєстрований платником податку на додану вартість, що підтверджується Витягом з реєстру платників ПДВ №064 від 20.11.2017р. (т.1 а.с.14-20).

Головним управлінням ДПС в Кіровоградській області в період з 01.03.2021 по 05.03.2021 проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис.грн., з урахуванням від`ємного значення звітних податкових періодів, зазначених у додатку 3 до податкової декларації з податку на додану вартість.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 17.03.2021 №700/11-28-07-12/41094577 (а.с.38-77 т.1).

Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року у декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено, на думку податкового органу, порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України, - завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, на 88607,49 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки відповідачем 14.04.2021 прийнято податкове повідомлення-рішення Форми «В1» № 1, яким ТОВ «Кухар Рішельє» було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 88607,49 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 44303,75 грн. (а.с.78 т.1). Законність і правомірність податкового повідомлення-рішення Форми «В1» №1 від 14.04.2021 р. є предметом спору у цій справі.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Податкового кодексу України.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

В силу п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Слід зазначити, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку є подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи платника податку.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондується з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення такої господарської діяльності.

З огляду на пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, господарська операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків, якщо вона здійснена за наявності розумних економічних причин (ділової мети) і пов`язана з господарською діяльністю платника податків.

Матеріалами справи містять документами (копії) фінансово-господарської діяльності позивача, чим підтверджується отримання позивачем товару та подальше його використання у господарській діяльності підприємства.

Так, ТОВ «Кухар Рішельє» уклало з ПП «Віктор і К» договір поставки №20111708 від 20.11.2017 року, відповідно до змісту якого, постачальник (ПП «Віктор і К») взяло на себе зобов`язання передати у власність позивача товар, а позивач в свою чергу повинен був його прийняти та оплатити (а.с.92-94 т.1).

Матеріалами справи підтверджується, що ПП «Віктор і К» передало позивачеві у жовтні та листопаді 2020 року олію соняшникову дезодоровану виморожену марки «П» та шрот соняшника, що підтверджується податковими накладними, вказаними на сторінці 54 та 59 акту перевірки, та доданими до матеріалів справи, а також видатковими накладними. Товар оплачений позивачем та транспортований з місць придбання (Кіровоградська область, м.Світловодськ, смт Власівка, вул.Молодіжна, 52 та вул.Молодіжна, 63), в подальшому експортований за зовнішньо-економічним контрактом NEAR EAST INDUSTRIES&TRADE CO., LTD.

Зазначене підтверджується відповідними документальними доказами:

- платіжними дорученнями, митними деклараціями, міжнародними товарно-транспортними накладними, інвойсами (а.с.100-250 т.1, 1-250 т.2, 1-147 т.3, 150-168 т.4).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що господарські операції відображені позивачем в податковому та бухгалтерському обліку (а.с.95-99 т.1).

При цьому, вказані документи надавались позивачем для перевірки.

В акті перевірки податковим органом вказано, що ПП «Віктор і К» за жовтень 2020 року придбано насіння соняшника в загальній кількості 25556,84 т, із яких у реальних постачальників (сільгоспвиробників) 25422,42 т. (99,47%), а решту (134,42 т. 0,53%) придбані у ТОВ «Екопромлайн» та ТОВ «Маковій».

Додатково в акті перевірки зазначено, що ПП «Віктор і К» за листопад 2020 року придбано насіння соняшника в загальній кількості 23984,84 т, із яких у реальних постачальників (сільгоспвиробників) 23854,63 т. (99,45%), а решту (130,21 т. 0,55%) придбані у СВК «Багачанський» та ТОВ «Маковій».

Зокрема, в акті перевірки вказано, що ТОВ «Екопромлайн» рішенням комісії регіонального рівня від 29.07.2020 року №95182 віднесено до переліку ризикових.

Вказано також, що постачальником соняшника для ТОВ «Екопромлайн» було ТОВ «ЗЕРНОСВІТ+», а на ТОВ «ЗЕРНОСВІТ+» - ТОВ «ОЛ-СЕР», у якого придбання за вересень-жовтень 2020 року насіння соняшника відсутнє, працює лише три особи, а рішенням від 30.11.2020 року №52187 його віднесено до ризикових підприємств.

Через це, податковий орган вказав, що в зв`язку з відсутністю документального підтвердження відображених у звітності операцій, обриву «ланцюга» постачання, по підприємству ТОВ «ОЛ-СЕР» не підтверджено реальність придбання ТМЦ у контрагентів-постачальників та в подальшому їх реалізації контрагентам-покупцям за жовтень 2020 року, а тому, на думку податкового органу не має можливості підтвердити реальність здійснення постачання ТОВ «Екопромлайн» на адресу ПП «Віктор і К» (а.с.57 т.1).

Також в акті перевірки вказано, що ТОВ «Маковій» є виробником сільськогосподарської продукції, натомість обсяг реалізації у 2019 році перевищує обсяг зібраної продукції пшениці та кукурудзи.

Водночас, з приводу насіння соняшника вказано, що зібрано 3450 т, а реалізовано 2558,7 т. (а.с.58 т.1).

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, господарська діяльність ТОВ «Маковій» 2020 року відображена в акті перевірки вибірково, що не дає можливості встановити реальної картини придбання (вирощення) та реалізації насіння соняшника цим підприємством.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що податковий орган в акті перевірки зазначив, що СВК «Багачанський» не мав можливості виростити на наявних в користуванні земельних ділянках соняшник та поставити його ПП «Віктор і К», оскільки СВК «Багачанський» має земельні ділянки у 1993,59 га, а для вирощування задекларованої кількості продукції у 2019 році необхідно мати 2551,29 га. При цьому яку кількість продукції задекларував СВК «Багачанський» у 2019 році не вказано, показників вирощування (придбання) соняшника у інших періодах не наведено (а.с.61 т.1).

Матеріали справи містять (позивачем надано) письмову інформацію ТОВ «Екопромлайн», відповідно до змісту якої ним підтверджено придбання соняшника в кількості 765,56 т у ТОВ «ЗЕРНОСВІТ+» (а.с.157-250 т.3).

Також, до матеріалів справи позивачем надано письмову інформацію СВК «Багачанський», відповідно до змісту якої ним підтверджено реалізацію соняшника в кількості 92,92 т ПП «Віктор і К». До того ж підприємством повідомлено про наявність необхідних виробничих факторів та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності та надано відповідні докази в підтвердження реальної можливості поставити товар. Додатково надано документальні докази придбання посівного матеріалу соняшника (а.с.3-5 т.4).

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що ПП «Віктор і К» має у володінні маслопресовий цех з організацією екстракційного виробництва загальною площею 722,00м2, дільницю розливу оцту та дільницю гранулювання лушпиння соняшника за адресою: Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 52. Також резервуарний парк перекачування та зберігання соняшникової олії (Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 63) (а.с.172-173 т.4).

За адресою Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 65 розташований елеватор зі зберігання насіння соняшника місткістю 28 тис.тон і завод по переробці насіння соняшника, що належать ТОВ «Гідросенд». За даною адресою існує можливість відвантаження залізничним транспортом (а.с.174-177 т.4).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач власними силами, відповідно до п.2.1. Договору поставки від 20.11.2017 року №20111708 отримував в смт. Власівка (вул. Молодіжна, 52, 63 та 65) товар та здійснював подальше перевезення автотрансопртом та залізничним транспортом, що підтверджується відповідними ТТН, в тому числі і міжнародними, про що вказано вище у рішенні.

При цьому, вході розгляду справи встановлено, що ТОВ «Кухар Рішельє» уклало з ПП «Надніпрянське» договір суборенди №31032002/1 від 31.03.2020 року, відповідно до змісту якого, орендар (ПП «Надніпрянське») взяло на себе зобов`язання передати в суборенду позивачу вагони, якими він володіє на правах оренди за договором №01042002/1 від 01.04.2020 року, укладеному з ТОВ «Укрмаслотрейд», а також за договором №31032003/1 від 31.03.2020 року, укладеному з ТОВ «Діва Логістик Консалт» (а.с.148-149 т.3).

Також матеріалами справи підтверджується, що ПП «Надніпрянське» передало позивачеві в суборенду вагони об`ємом 116м3 та 120м3 за номерами згідно переліку, що підтверджується податковою накладною №2 від 30.11.2020 року, вказаною на сторінці 50 та 51 акту перевірки, та доданим до матеріалів справи актом приймання-передачі №116 від 30.11.2020 року.

Вартість суборенди за 30.11.2020 року (доба) оплачена позивачем, що підтверджується відповідними документальними доказами платіжним дорученням (а.с.153-155 т.3).

Слід зазначити, що дані господарські операції відображені в податковому та бухгалтерському обліку (а.с.150-152 т.3).

Вагони використовувались для перевезення товару придбаного у ПП «Віктор і К» за договором поставки №20111708 від 20.11.2017 року, про що описано вище в рішенні.

Натомість, податковий орган в акті перевірки вказав, що аналізом зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних не встановлено придбання ТОВ «Діва логістик консалт» послуг з оренди вантажних вагонів за №95828190 та 95772398 у інших суб`єктів господарювання. Відповідач вказав, що ТОВ «Діва логістик консалт» декларує у листопаді 2020 року придбання послуг з оренди вагонів від ТОВ «ТАС-Логістик».

В номенклатурі податкових накладних не зазначено номери вагонів, а тому неможливо встановити їх ідентифікацію та джерело походження, а тому податковий орган заперечує реальність такої господарської операції.

Матеріали справи містять (позивачем надано) письмову інформацію ТОВ «Діва логістик консалт», відповідно до змісту якої ним підтверджено укладення договору з ПП «Надніпрянське» №31032003/1 від 31.03.2020 року (вагони в кількості 50 шт.).

Також вказано, що вагони взято в оренду у ТОВ «Вертикаль» згідно договору від 31.01.2020 року №1033 (додатково вказано на заміну вагонів у травні в кількості 24 шт.), а також у ТОВ «ТАС-Логістик» згідно договору оренди вагонів №20082020/2ОР від 20.08.2020 року в кількості 20 шт.

Водночас, на підтвердження зазначеного матеріали справи містять копії цих договорів та первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій з оренди (а.с.81-125 т.4).

На думку колегії суддів апеляційної інстанції зазначені обставини дають підстави для висновку про здійснення позивачем господарських операцій та спростовують висновки відповідача щодо нереальності господарських операцій.

Оскільки відповідачем не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вищевказаними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, то колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачем обставин, на яких ґрунтуються заперечення проти позову.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідачем не подано і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку або можливої фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект, тощо.

Також, посилання контролюючого органу на наявну в нього податкову інформацію про контрагентів в ланцюгу постачання на користь ПП «Віктор і К» як на підставу для відмови в задоволенні позову, є безпідставним, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку.

Крім того, податковим органом здійснено вибірковий аналіз господарської діяльності ТОВ «Екопромлайн», ТОВ «ЗЕРНОСВІТ+», ТОВ «ОЛ-СЕР», СВК «Багачанський», ТОВ «Маковій», ПП «Надніпрянське», ТОВ «Діва логістик консалт» та ТОВ «ТАС-Логістик» що виключає підстави стверджувати про реальну неможливість придбання (вирощення) та реалізацію товарів (послуг) цими контрагентами.

Висновки про відсутність у контрагентів (по ланцюгу постачання) трудових та матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

До того ж, стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків. Проте таких доказів матеріали справи не містять.

Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що під час проведення господарських операцій платник податків не може і не повинен бути обізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності контрагентів свого постачальника (в даному випадку контрагентів ПП «Віктор і К» та ПП "Надніпрянське"), а також контрагентів по ланцюгу через три-п`ять господарських операцій, про які не тільки позивач, а й ПП «Віктор і К» навіть не були обізнані.

Слід зазначити, що лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагентів може свідчити про незаконність формування показників податкової звітності за такими операціями.

Однак у даній справі податковим органом не доведено існування таких обставин.

Такі висновки є тотожними з висновками Верховного Суду, що містяться у постанові КАС ВС від 24 вересня 2021 року у справі № 320/5555/20 та у постанові від 03.09.2019 у справі №810/3790/17.

Оскільки позивачем було дотримано всіх обов`язкових вимог закону, безпосередньо пов`язаних з формуванням податкового кредиту, при цьому, єдиною підставою для цього є наявність у платника податку - покупця належно оформленої та зареєстрованої податкової накладної, то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сформував податковий кредит на підставі належно оформлених та зареєстрованих податкових накладних, виданих йому контрагентами у періоді, що перевірявся.

При цьому, відповідачем, до суду не надано доказів, що позивач, ПП "Віктор і К" та ПП «Надніпрянське» на момент їх виписки не були зареєстровані платниками податку на додану вартість та в ЄДР, а тому, відповідно до вимог п.201.8 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України мали обов`язок нараховувати податок на додану вартість та виписувати податкові накладні.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

При цьому, відповідачем, не доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, не доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Так, відповідачем не доведено фактів відсутності реального характеру господарських операцій позивача з його контрагентами, також, матеріали справи не містять докази про встановлення таких фактів у рішеннях інших судів.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податкове повідомлення-рішення Форми «В1» № 1 від 14.04.2021 р. прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З врахуванням того, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000грн. не оскаржувалося, то в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 03.02.2022 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

В повному обсязі постанова виготовлена 07.02.2022.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова