Справа № 440/14112/21
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 16 лютого 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/14112/21
Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чеснокової А.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Гнатюк О.С.

представника позивача Іщерякової В.М.

представника відповідача Мартиненко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОМ-ЦЕНТР ГРУП" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОМ-ЦЕНТР ГРУП" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12 липня 2021 року № 2.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що контролюючий орган протиправно ставить йому у вину заниження податку на додану вартість за результатами господарських операцій з ТОВ "Тритон Агро", оскільки вищевказані операції носили реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, належним чином підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, визначено дату проведення підготовчого судового засідання.

30 листопада 2021 року судом одержано відзив контролюючого органа на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що в ході проведення перевірки первинних документів, Головне управління ДПС у Полтавській області дійшло висновку про наявність ознак фіктивності господарських правовідносин позивача з його контрагентом.

26 листопада 2021 року до суду надійшли додаткові пояснення до відзиву стосовно необґрунтованості витрат на правову допомогу.

У відповіді на відзив позивач наполягав на хибності висновків акта перевірки та безпідставності винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

20 грудня 2021 року до суду надійшли заперечення податкового органу, в яких відповідач наполягає на правомірності винесення спірного повідомлення-рішення. .

Ухвалою від 20 грудня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

ТОВ "Агропром-центр груп" є юридичною особою приватного права (. Позивач у встановленому законом порядку зареєстрований платником податку на додану вартість.

З 13 травня 2021 року по 19 травня 2021 року Головним управлінням ДПС у Полтавській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Агропром-центр груп" податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01 грудня 2019 року по 31 січня 2020 року, за наслідками якої складено акт № 3567/16-31-07-02-08/39006447 від 28 травня 2021 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем: пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2 349 930,00 грн., в т.ч. за грудень 2019 року 1 890 357,00 грн., січень 2020 року 459 573,00 грн.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у Полтавській області 12 липня 2021 року прийнято податкове повідомлення-рішення:

№ 2 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2 937 412,50 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням 2 349 930,00 грн., за штрафними санкціями 587 482,50 грн.,

Позивач, не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, скористався процедурою їх адміністративного оскарження, за результатами якої вищий контролюючий орган залишив скаргу ТОВ "Агропром-центр груп " без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення - без змін.

Позивач, не погодившись із позицією контролюючого органа, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню, суд виходить з того, що підставою для їх винесення стало невизнання контролюючим органом реальними господарських операцій позивача з його контрагентом ТОВ "Тритон Агро".

За приписами пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Положеннями пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

За змістом статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відтак, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно вимог статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами пункту 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України врегульовано, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем. Покупцю товарів/послуг податкова накладна / розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Аналіз викладеного дає підстави стверджувати, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник повинен мати податкові накладні (в електронному або паперовому вигляді), первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Таким чином, відображення господарської операції в податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відтак, норми податкового законодавства пов`язують виникнення права платника податку на податковий кредит з наявністю зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної. Однак, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до законодавства необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих постачальниками податкових накладних, не є безумовною підставою для обрахування податкового кредиту по ПДВ, якщо податковий орган доведе, що відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності, як у випадку нездійснення самих операцій.

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії договорів та первинних документів, складених сторонами правочинів, суд встановив такі обставини.

Між ТОВ "Тритон Агро" (Постачальник) та ТОВ "Агропром-Центр груп" (Покупець) укладено договір поставки № 0212/01 від 02 грудня 2019 року, за умовами якого Постачальник зобов`язується передати (поставити) Покупцеві у його власність Товар, асортимент, кількість, ціна і вартість якого визначені у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною цього договору. Покупець зобов`язується оплатити вартість Товару на умовах, визначених цим Договором, та прийняти його у визначений строк.

До договору поставки наявні специфікації на поставку товару (перелік визначений в акті перевірки).

Згідно до п.1.6 наданих специфікацій до договору поставки № 0212/01 від 02 грудня 2019 року: Товар поставляється на умовах СРТ-склад Покупця (вул..Ливарна,5, м. Полтава) згідно з Правилами Інкотремс-2010, на підставі письмової заявки Покупця із зазначенням адреси складу поставки Товару, направленої на адресу Постачальника, на умовах та у строки, що визначені у п.1.3 даної Специфікації (Додатку).

Доставка Товару здійснюється найманим автотранспортом, послуги якого оплачує «Постачальник».

На виконання укладеного договору № 0212/01 від 02 грудня 2019 року, постачальником ТОВ «Тритон Агро» було виписано на адресу ТОВ «Агропром-центр груп» видаткові та податкові накладні та розрахунки коригування. Оплата за товар (насіння кукурудзи) ТОВ «Агропром-центр груп» здійснена шляхом безготівкових розрахунків на підставі платіжних доручень (перелік вищезазначених документів зазначений в акті перевірки).

Згідно документів, які містяться в матеріалах справи, перевезення (переміщення) товару ТОВ «Тритон Агро» здійснено шляхом залучення третіх осіб. На підтвердження даного факту надані акти виконаних робіт.

Товар, отриманій від ТОВ «Тритон Агро» був реалізований третім особам СТОВ Агрофірма Оржицька, ТОВ Промінь-Приват, ФГ Фаворит-Агро Плюс.

Так, з таблиці 1 (що є додатком до листа-заперечення до акту перевірки від 25 червня 2021 року № 31) видно, що вартість продажу третім особам товару, придбаного у ТОВ «Тритон Агро» складає 15 198 224,48 грн з ПДВ, собівартість даного товару 14 099 580,90 грн, таким чином валовий прибуток від реалізації складає 1 098 643,58 грн з ПДВ.

З огляду на вищевикладене, позивачем правомірно сформований податковий кредит за господарськими операціями із зазначеним вище суб`єктом господарювання.

Як слідує з акту перевірки, згідно наданих документів ТОВ «Агропром-центр груп» придбає насіння кукурудзи у ТОВ «Тритон Агро», який надав документи щодо придбання насіння кукурудзи у ТОВ «Мар-Торг-Груп», ТОВ «Траст Ретейл», ТОВ «Маріус Груп», ТОВ «Центрум ЛТД».

Наполягаючи на фіктивності вищевказаних господарських операцій контролюючий орган вказував на відсутність у контрагентів позивача достатньої кількості трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності; неможливість встановлення джерела походження товару, його виробництва та введення в обіг; відсутність необхідних умов для реального здійснення господарських операцій.

З огляду на те, що відповідачем не надано жодних доказів проведення зустрічної звірки із зазначеними суб`єктами господарювання, а саме: ТОВ «Мар-Торг-Груп», ТОВ «Траст Ретейл», ТОВ «Маріус Груп», ТОВ «Центрум ЛТД» та дослідження первинних документів, які б підтверджували реальний обсяг фізичного навантаження на працівників, реальну, а не ймовірну, кількість відпрацьованих ними робочих днів та не досліджено чи залучались додаткові трудові ресурси, в тому числі на підставі цивільно-правових договорів, суд відхиляє вищевказані твердження відповідача як необґрунтовані та непідтверджені жодними доказами.

Що стосується безпосереднього контрагента ТОВ «Агропром-центр груп», відповідачем наданий акт перевірки ТОВ «Агропром-центр груп» № 5514/16-31-07-01-10/41508974 від 20 липня 2021 року, яким встановлено порушення, у т.ч. по взаємовідносинам з ТОВ «Траст Ритейл», ТОВ «Центрум ЛТД», ТОВ «Маріус Груп». За результатами даної перевірки було винесено податкові повідомлення-рішення, які були оскаржені в судовому порядку. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 440/9618/21 позов ТОВ «Тритон Агро» задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення. На момент розгляду даної справи, рішення вищезазначене рішення не набрало законної сили.

Так само, контролюючим органом не надано жодних доказів на підтвердження його доводів про відсутність необхідних умов для реального здійснення спірних господарських операцій.

Відхиляючи доводи відповідача щодо відсутності у господарських операцій позивача з ТОВ «Тритон Агро» ознак реальності, суд зауважує, що зазначені відомості самі по собі не є достатнім та належним доказом "безтоварності" спірних господарських операції. При цьому суд виходить з того, що під час надання правової оцінки правомірності формування платником податку даних податкового обліку у зв`язку з придбанням товарів/послуг мають враховуватись відомості про безпосереднє здійснення господарської операції між покупцем та постачальником.

Право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів/послуг, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником/виконавцем - платником ПДВ, сум ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару /послуги.

Податковий кодекс України не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами-підрядниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуги) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків-покупець товарів (послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Невиконання податкових обов`язків контрагентом платника податків не може бути безумовним свідченням недостовірності даних податкового обліку платника податків, якщо не встановлені обставини, які свідчать про сприяння останнім у такому невиконанні.

Посилання податкового органу на ненадання позивачем підтверджуючих документів в повному обсязі, а саме: сертифікати якості виробника, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними /розрахунками коригування до таких податкових накладних.

Крім того, слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Сертифікати якості придбаного товару, не є первинними бухгалтерськими документами, що підтверджують реальність здійснення господарської операції, а лише свідчать про якість товару та не є обов`язковими при формуванні платником податку витрат та податкових зобов`язань, податкового кредиту з податку на додану вартість. Відсутність таких документів не позбавляє платника податків права на формування податкового кредиту за наявності належно оформленої податкової накладної, виданої покупцю продавцем товару.

Крім того, як пояснив в судовому засіданні представник позивача, запитані податковим органом сертифікати якості виробника були передані підприємством під час реалізації товару третім особам, про які зазначалося під час надання відповіді на запит. Таким чином, вказані сертифікати фізично не могли бути в наявності у платника податків під час проведення перевірки, тоді як товар реалізовано протягом грудня 2019 року - червня 2020 року.

Щодо доводів податкового органу про наявність порушень податкового законодавства з боку ТОВ «Агропром-Центр Груп» на підставі зібраної податкової інформації про контрагента ТОВ «Тритон Агро», суд зазначає наступне.

Пунктом 63.12 ст. 63 Податкового кодексу України встановлено, що інформація, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про інформацію» податкова інформація сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Наявна в інформаційно-аналітичних базах податкова інформація відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерії оцінки реальності господарських операцій, г безпідставними оскільки, під час складення акту про неможливість проведення звірки будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаного акту з відображенням в ньому окремих відомостей, не відповідають критерію юридичної значимості, як не відповідає такому критерію і інформація з інформаційно-аналітичних баз контролюючих органів, оскільки така також не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, а отже не є належним доказом в розумінні процесуального Закону (дана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/16272/13-а).

Дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок здійснення заходів податкового контролю, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження даних податкового обліку платників податків, які не створюють для платника податків самостійного юридичного наслідку.

Посилання контролюючого органу на гаку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь-які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а, отже, така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган (Постанова Верховного Суду від 15.03.2019 року у справі № 815/3276/15).

Щодо посилання податкового органу на необхідність перевірки вісх контрагентів по ланцюгу постачання, суд зазначає наступне.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, фактичного знаходження його за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальником правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України з даного питання, викладеною у постанові Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року у справі № 21 -318а14. Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Щодо аналізу контрагентів та зазначення в акті перевірки про відсутність або недостатність персоналу у таких контрагентів, суд зазначає наступне.

Згідно позиції Верховного Суду про те, що відсутність достатньої кількості трудових ресурсів у контрагента, так само як і сертифікатів якості на поставлений товар, а тим паче взаємовідносини контрагента з іншими суб`єктами господарювання, не свідчить про нереальність господарської операції за умови підтвердження її належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку (Постанова ВС від 12 квітня 2018 року у справі № 805/4710/16-а), а відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). (Постанова ВС від 11 червня 2019 у справі № 825/2387/18).

Крім того, контролюючим органом в акті перевірки не наведено факти, які б підтверджували недобросовісність ТОВ «Агропром-Центр Груп», як платника податків та які би свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності свого контрагента, враховуючи, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податку від інших осіб, питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

З огляду на наявність у позивача всіх підтверджуючих документів, що надають право для віднесення спірної суми податку до складу податкового кредиту, суд вважає доведеним факт придбання позивачем товару саме у зазначеного контрагента.

До того ж, в силу положень частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

У зв`язку з викладеним суд зазначає, що підставою для донарахування платнику податку грошових зобов`язань може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.

Відтак, суд дійшов до висновку, що господарські операції позивача з його контрагентом в охопленому перевіркою періоді мали реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, а тому формування позивачем податкового кредиту з ПДВ на підставі належним чином оформлених податкових накладних ґрунтуються на вимогах Податкового кодексу України.

Відповідно частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.

Невиконання контролюючим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 822/1817/18.

Відповідачем у ході судового розгляду справи не доведено наявності достатніх правових підстав для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, з урахуванням чого суд дійшов висновку про його необґрунтованість та протиправність, а також про наявність підстав для його скасування.

За викладених обставин позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 22700,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат позивача на правничу допомогу, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відтак, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/160 від 18 жовтня 2018 року у справі № 813/4989/17, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі; на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем залучено до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги № 9/4 від 01 жовтня 2021 року та додаток до нього /т. І а.с. 205-206/, акт наданих правничих послуг № 41 від 25 жовтня 2021 року /т.1 а.с. 207/, рахунок-фактура № 45 від 25 жовтня 2021 року /т.1 а.с. 208/, виписка з Приватбанку на суму 6000 грн /т.1 а.с.209/, ордер на надання правової допомоги /т. І а.с. 210/, копію посвідчення адвоката /т. І а.с. 2112/.

За змістом частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про незгоду з розміром або співмірністю витрат позивача на оплату правничої допомоги відповідачем не заявлялось.

Проаналізувавши надані суду докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в системному зв`язку з кількістю та якістю виконаних адвокатом робіт, наданих послуг, підготовлених та поданих суду письмових матеріалів та доказів, а також врахувавши відсутність доказів незгоди відповідача з розміром витрат позивача на таку допомогу, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача суму витрат на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 6000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-78, 90, 139, 241-246, -

В И Р І Ш И В:

. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОМ-ЦЕНТР ГРУП" (вул. Небесної Сотні, 74, м. Полтава, Полтавська область, 36022, ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ЄДРПОУ ВП 44057192) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2 від 12 липня 2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ЄДРПОУ ВП 44057192) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОМ-ЦЕНТР ГРУП" (вул. Небесної Сотні, 74, м. Полтава, Полтавська область, 36022, ) судові витрати в розмірі 28 700 (двадцять вісім тисяч сімсот) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне рішення складено 29 березня 2022 року.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова