Справа № 726/2253/21
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 березня 2022 р. м. Чернівці Справа №726/2253/21

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземгеокадастру у Чернівецькій області, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом закриття поземельної книги та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Садгірського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до Головного управління Держземгеокадастру у Чернівецькій області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом закриття поземельної книги та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд скасувати:

- державну реєстрацію земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0864 га (кадастровий номер :44:002:1051) шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки;

- записи у Поземельній книзі, зобов`язавши Державного кадастрового реєстратора Відділу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області внести до Державного земельного кадастру відомості про скасування в поземельній книзі записів щодо державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :44:002:1051.

Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Байцар Л.В. від 03 січня 2022 року матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземгеокадастру у Чернівецькій області, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом закриття поземельної книги та зобов`язання вчинити дії передано на розгляд Чернівецькому окружному адміністративному суду.

28 березня 2022 року дана справа надійшла до Чернівецького окружного адміністративного суду та згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 березня 2022 року передана судді Лелюку О.П.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Одержавши із Садгірського районного суду м. Чернівці на підставі ухвали названого суду від 03 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктами 7, 8, 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що:

суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду;

відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних та юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

До цього варто зазначити, що справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

У випадку, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору і під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з цим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Указане відповідає правовій позиції Верховного Суду в питаннях визначення юрисдикції спору (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №810/184/18, від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, від 29 травня 2019 року у справі №826/9341/17, від 18 вересня 2019 року у справі №810/3711/18, від 18 грудня 2019 у справі №826/13961/17 та ін.).

Також, судом враховується, що Велика Палата Верховного Суду у своїх рішеннях неодноразово зазначала: у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після своєї реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися не в порядку адміністративної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право. Якщо спір у справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування, а стосується захисту його приватних інтересів (майнового інтересу щодо конкретного об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки) шляхом скасування рішення відповідача, то такий має вирішуватися судами за правилами ЦПК України. При цьому та обставина, що відповідачем у справі зазначається суб`єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить такий спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин (постанови ВП ВС від 16 жовтня 2019 року у справі №504/1438/14-а, від 20 червня 2018 року у справі №727/10968/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 727/1002/17, від 06 квітня 2018 року у справі №810/2421/16, від 06 червня 2018 року № 826/631/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 2а-4539/11).

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів, спір між сторонами справи виник із земельних правовідносин щодо державної реєстрації земельної ділянки за іншою фізичною особою - ОСОБА_2 . Тобто, оскаржувані дії відповідача були вчиненні по відношенню до нерухомого майна не позивача, а іншої особи. Відповідачем, згідно предмету позову, не приймалось владне управлінське рішення по відношенню до позивача - ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що в межах спірних правовідносин має місце приватноправовий інтерес, за захистом якого позивач звернулася до суду з вимогами щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію цієї земельної ділянки та що скасування записів у Поземельній книзі, зобов`язавши Державного кадастрового реєстратора Відділу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області внести до Державного земельного кадастру відомості про скасування в поземельній книзі записів щодо державної реєстрації земельної ділянки.

Тому, у даному випадку відсутні ознаки, наведені у пункті 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правового спору між сторонами справи, відносини між якими не ґрунтуються на управлінських чи контролюючих функціях однієї сторони стосовно іншої.

При цьому сам по собі факт того, що відповідачем є орган державної влади, який у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України є суб`єктом владних повноважень, не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень. Розгляду ж адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно - розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

За відсутності указаного в даних відносинах цей спір не є публічно-правовим, справа не має визначених Кодексом адміністративного судочинства України ознак адміністративного позову.

Враховуючи викладене, виходячи зі змісту позовних вимог, суті та характеру спірних відносин, суд вважає, що даний спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, тобто не є публічно-правовим, а тому не може бути розглянутий адміністративним судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у цій справі, яка надійшла до Чернівецького окружного адміністративного суду із Садгірського районного суду м. Чернівці.

Частиною шостою статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Так, за правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, спірні відносини можуть вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 170, 171, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземгеокадастру у Чернівецькій області, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом закриття поземельної книги та зобов`язання вчинити дії.

2.Роз`яснити, що спірні відносини можуть вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк