Справа № 420/11374/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2022-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/11374/21
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Турецької І. О.,

суддів - Стас Л. В., Шевчук О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці (відокремлений підрозділ) Державної митної служби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби (правонаступник Одеська митниця (відокремлений підрозділ) Державної митної служби) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2021 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Одеської митниці Держмитслужби (правонаступник Одеська митниця (відокремлений підрозділ) Держмитслужби) в якому просив:

визнати неправомірним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 07.05.2021 UA500500/2021/000143/2 №136340;

відшкодувати моральну шкоду в сумі 6000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що, перебуваючи в статусі декларанта, проводив розмитнення товару та надав, із цією метою, митному органу усі передбачені законодавством документи. Водночас, Одеська митниця Держмитслужби прийняла рішення про коригування митної вартості, заявленої ним, за основним методом, визначивши митну вартість за резервним методом.

Позивач указує, що рішення про коригування митної вартості товару приймалося на підставі аналізу бази даних Держмитслужби України автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» (далі - АСМО «Інспектор») та Єдиної автоматизованої інформаційної системи ЄАІС (далі - ЄАІС).

Однак, як стверджує ФОП ОСОБА_1 , усталена практика Верховного Суду свідчить про те, що рішення про коригування митної вартості товару, не може базуватися лише на інформації АСМО «Інспектор» та ЄАІС, адже нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійснення митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Мотивуючи спричинення моральної шкоди, позивач зазначив, що протиправні дії Одеської митниці Держмитслужби позбавили його можливості поповнити оборотні кошти засобами банківського кредиту.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500500/2021/000143/2 від 07.05.2021.

У задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 6 000 грн, суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на підставі аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини та практики Верховного Суду, дійшов висновку, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем та протиправність оскаржених рішень та карток відмови.

Суд першої інстанції відзначив, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару (за ціною договору) та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. Крім того, на думку суду, відомості з інформаційних баз даних органів Держмитслужби, на які посилається відповідач, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, а тому такі дані не можуть мати пріоритетного значення по відношенню до наданих декларантом первинних документів про товар.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, в частині задоволення вимог, Одеська митниця Держмитслужби, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляції скаржник заявляє, що в поданих ФОП ОСОБА_1 документах містилися розбіжності, а також надані документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та всіх відомостей щодо ціни, що була сплачена або підлягала сплаті за ці товари.

Зокрема, як стверджує скаржник, до митної вартості, включається така складова як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням товару. Однак, незважаючи на те, що умовами зовнішньоекономічного договору (контракту) встановлено, що ціна товару включає вартість упаковки та маркування, у наданих ФОП ОСОБА_1 до митного оформлення документах, відсутні дані щодо даної складової митної вартості.

Далі, Одеська митниця Держмитслужби вказує, що умовами зовнішньоекономічного договору (контракту) передбачено, що оплата може здійснюватися як на умовах передплати, так і на умовах відстрочення платежу, однак в інвойсі відсутні умови оплати.

До того ж, як заявляє Одеська митниця Держмитслужби, документ щодо здійснення передплати датований 23.04.2021, але рахунок - фактура (інвойс) датовано 24.04.2021.

Окрім того, Одеська митниця Держмитслужби зазначає, що за допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, що міститься в ЄАІС, встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення, яких же здійснено, є більшим.

ФОП ОСОБА_1 не скористався правом подання відзиву на апеляцію.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

16.12.2020 між «SEYYIDLER OTOMOTIV GIDA INS. DAY. TUK. MAL. TIC. LTD. STI» (Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено контракт №ІМ03, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує товари (без ГМО), найменування, кількість, номенклатура, та ціна яких за кожною окремою поставкою вказується в інвойсах, які є невід`ємною частиною цього контракту. Країна походження товару: Туреччина.

Згідно пункту 2 Контракту, ціна за одиницю товару вказані в доларах США.

Ціна товару включає вартість упаковки, маркування, а також інші витрати пов`язані з оформленням товару.

Пунктом 5 Контракту передбачено, що оплата за товар здійснюється в доларах США та за умови 100% передплати, або можлива відстрочка на 10 днів, про що зазначається в рахунках, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 Контракту, товар поставляється покупцем на умовах FCA Aidyn відповідно до правил Інкотермс-2010.

22.02.2021 сторони уклали та підписали Додаткову угоду до наведеного Контракту. Даним документом внесено зміни до розділу 19 Контракту у зв`язку зі зміною реквізитів юридичної адреси Покупця.

На виконання умов Контракту №ІМ03 від 16.12.2020, відповідно до інвойсу від 24.04.2021 №SYD717 Покупець здійснив постачання товару, а саме: фісташки, чурчхела, турецькі солодощі з цукру у вигляді желе, виготовлені з кукурудзяного та пшеничного крохмалю, без вмісту какао, у картонних коробках (джезерье з горіхом, рахат-лукум), кондитерські вироби з цукром, без вмісту какао (Kilim халва кунжутна з фісташками).

06.05.2021 ФОП ОСОБА_1 подав до Одеської митниці Держмитслужби митну декларацію №UA500500/2021/020473 та одночасно такі документи:

пакувальний лист б/н від 24.04.2021;

рахунок-проформу (інвойс) (Proformainvoice) №SEY717 від 21.04.2021; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercialinvoice) № SED717 від 24.04.2021;

автотранспортну накладну (Roadconsignmentnote) A№454448 від 24.04.2021;

сертифікат про походження товару форми А С0869196 від 24.04.2021;

акт проведення огляду (переогляду) товарів транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA500500/2021/019882 від 30.04.2021;

банківський платіжний документ, що стосується оплати товару РІ3086 від 23.04.2021;

документ, що підтверджує вартість перевезення товару №1 від 27.04.2021;

виписку з бухгалтерської документації №632 від 30.04.2021;

каталог виробника б/н від 20.04.2021;

висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №0293-inf від 06.05.2021;

доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 22.02.2021;

зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №ІМ03 від 16.12.2020, стороною якого є виробник товарів, що декларуються;

договір (контракт) про перевезення №0804 від 08.04.2021;

копію митної декларації країни відправлення №21330900EX010868 від 24.04.2021.

Проаналізувавши надані документи, Одеська митниця Держмитслужби поважала, що в них відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також існують розбіжності щодо оплати товару, у зв`язку з чим, витребувала від декларанта додаткові документи, які, останній, повинен надати протягом 10 календарних днів.

У відповідь Декларант надіслав лист №07/05 від 07.05.2021, в якому виклав додаткові пояснення щодо поставлених питань.

07.05.2021 ФОП ОСОБА_1 отримав від Одеської митниці Держмитслужби рішення про коригування митної вартості товарів UA500500/2021/000143/2 від 07.05.2021, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2021/00283.

Відповідно до згаданого рішення митна вартість товару відкоригована митним органом за резервним методом.

Різниця в митних платежах за митною вартістю визначеною декларантом та митною вартістю, визначеною митним органом склала 112,819,21 грн.

В якості підстав для застосування резервного методу для розмитнення товару Одеська митниця Держмитслужби в рішенні про коригування зазначила таке:

1) відсутність в документах, що надані до митного оформлення (контракт, інвойс, пакувальний лист) даних про вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) відсутність в інвойсі від 16.12.2020 № ІМ03 умов оплати товару. Документ про здійснення передплати №Р43086 датований 23.04.2021 але рахунок рахунок-фактура (інвойс) №SYD717 датований 24.04.2021.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Одеської митниці Держмитслужби, з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції зазначає про заміну сторони в апеляційному провадженні, а саме: Одеська митниця Держмитслужби замінена на її правонаступника Одеську митницю (відокремлений підрозділ) Держмитслужби, .

Відповідаючи на довід апеляції про встановлення митним органом, за результатами контролю заявленої декларантом митної вартості товарів, шляхом перевірки її числового значення, відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а також відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари, колегія суддів зазначає таке.

Частина 1 статті 49 Митного кодексу України передбачає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина 1 статті 52 Митного кодексу України).

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 Митного кодексу України).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 Митного кодексу України).

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини(частина 3 статті 53 Митного кодексу України).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина 5 статті 53 Митного кодексу України).

Стаття 58 Митного кодексу України унормовує визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Зокрема, частина 1 даної статті встановлює, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується, зокрема, у разі, якщо немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів.

Далі, частини з 2 по 5 даної статті встановлюють, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частина 11 Митного кодексу України забороняє при визначенні митної вартості включати до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, ніякі інші витрати, крім тих, що передбачені у цій статті.

Досліджуючи обставини, які стали підставами для коригування митної вартості товарів, суд апеляційної інстанції встановив таке.

Є, на думку суду апеляційної інстанції, необґрунтованими доводи скаржника про відсутність в документах, що надані до митного оформлення (контракт, інвойс, пакувальний лист) даних про вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням.

Як було наведено вище, пункт 2.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 16.12.2020 № ІМ03 передбачає, що ціна товару включає вартість упаковки та маркування товару.

Частина 10 статті 58 Митного кодексу України встановлює, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

За такого правового регулювання, декларант не повинен додавати до митної вартості товару витрати, пов`язані з пакуванням.

Варто відзначити, що ФОП ОСОБА_1 на вимогу Одеської митниці Держмитслужби у своїх письмових поясненнях зазначав про наведені вимоги законодавства та про те, що ним був наданий лист Продавця від 30.04.2021 №30/0421s про вартість пакувальних матеріалів, маркування та робіт, пов`язаних з пакуванням, що надавало змогу перевірити правильність визначення митної вартості товару.

За змістом даного листа, вартість пакувальних матеріалів складає 1 716 доларів США, маркування 85,80 доларів США, вартість робіт, пов`язаних з пакуванням 686,40 доларів США. Всього 2 488,20 доларів США включено до вартості товару (а.с.119).

До того ж, як правильно зауважив суд першої інстанції, відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у графі митної декларації 37, поданої декларантом, зазначено «ZZ00» (тара незворотна та вартість входить у ціну товару), що свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором.

Отже, за таких умов, слід погодитися з доводами суду першої інстанції, що з поданих до митного оформлення документів вбачається відсутність додаткових витрат на упаковку чи використання пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із упакуванням та маркуванням (упаковка та маркування включені у ціну товару), а відтак витрати на пакування та маркування не є складовими митної вартості та не підлягають додаванню позивачем з метою визначення митної вартості товару та не можуть вплинути на правильність визначення митної вартості.

На думку колегії суддів також не можна погодитися з доводами скаржника про наявність розбіжностей в документах щодо оплати ФОП ОСОБА_1 товару.

Так, відповідно до пункту 5.2. зовнішньоекономічного договору (контракту) від 16.12.2020 № ІМ03, оплата може здійснюватись як на умовах передплати, так і на умовах відстрочення платежу.

Відсутність в інвойсі від 24.04.2021 № SYD717 не може свідчити про заниження митної вартості товару, оскільки умови оплати товару не є ціноутворюючим фактором. Умови оплати товару визначені у зовнішньоекономічному договорі (контракті), який згадується в інвойсі, а інвойс є наслідком цього договору та є розрахунково-платіжним документом, в якому виставляються суми до сплати Покупцю. Понад те, чинним законодавством не передбачено, що інвойс повинен містити інформацію стосовно умов оплати товару.

Як випливає зі змісту з картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2021/00283, до митного оформлення надано документ щодо здійснення передплати № РІ3086 від 23.04.2021 та проформа - інвойс №SEY717 від 21.04.2021, що свідчить про внесення 100% передплати за товар.

Сума сплачена позивачем, відповідно до платіжного документа РІ3086 від 23.04.2021 відповідає вартості товару згідно з інвойсом №SYD717 від 24.04.2021, а саме: 33009,55 USD.

Надані до митного органу документи щодо оплати товару не містять розбіжності ані в вартісних, ані в кількісних складових, та в цілому свідчать про можливість встановити фактично сплачену суму за ці товари, яка, між іншим, відповідає заявленій вартості товару відповідно до інвойсу та додатку до митної декларації країни відправлення.

З урахуванням наведеного, є слушним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду, що викладена в постановах від 09.04.2019 у справі №826/10733/15 та від 19.02.2019 у справі №826/2312/16 про те, що не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Також є важливим звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 15.05.2018 у справі №820/3881/17 про те, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару (за ціною договору) та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. Крім того, відомості з інформаційних баз даних органів Держмитслужби, на які посилається відповідач, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, а тому такі дані не можуть мати пріоритетного значення по відношенню до наданих декларантом первинних документів про товар.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до частин 1,2 та 4 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів, з урахуванням наведеної правової норми вважає правильною позицію суду першої інстанції про розгляд даної справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, у письмовому провадженні.

Зважаючи на перегляд апеляційним судом рішення суду, що було ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його касаційного оскарження.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці (відокремлений підрозділ) Державної митної служби - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби (правонаступник Одеська митниця (відокремлений підрозділ) Державної митної служби) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя О. А. Шевчук

Повне судове рішення складено 31.03.2022.