Справа № 420/19167/21
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2022-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 17.02.2021 року №Ф-63828-13,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління Державної податкової служби в Одеській області від 17.02.2021 № Ф-63828-13 щодо стягнення боргу в розмірі 7435,12 грн.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження у відповідності до ст. 12 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, а позивачу - відповіді на відзив.

Позивачем надано до суду уточнений позов та заяву про виправлення описки в позовних вимогах щодо реквізитів вимоги зокрема, вірним є вимога від 17.02.2021 № Ф-63828-13 У, що підтверджується матеріалами справи та фактично має місце технічна помилка в номері рішення, що не потребує уточнення позову, а тому судом це питання не розглядалося.

Ухвалою суду від 18.10.2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він має свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю, проте протягом усього строку його перебування на обліку як платника єдиного внеску позивач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Одеський морський торгівельний порт» та Акціонерним товариством «Українська залізниця», які сплачують за нього єдиний соціальний внесок, а тому вважає що не повинен сплачувати ЄСВ та відсутність відповідної заборгованості. Таким чином, позивач вважає протиправною та такою, що не відповідає приписам законодавства вимогу про сплату боргу ГУ ДПС в Одеській області від 17.02.2021 року №Ф-63828-13 У.

Відзив на адміністративний позов обґрунтований відповідачем тим, що за позивачем рахується борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який має бути сплачений позивачем. Згідно наявної інформації, в ІКП платника в автоматичному режимі в ІС «Податковий блок» були проведені щоквартальні нарахування як особі, яка займається незалежною професійною діяльністю: 2020 рік: 20.01.2020 року - 2754,18 грн. за 4-й квартал 2019 року, 21.04.2020 року - 2078, 12 грн. за 1-й квартал 2020 року (за січень - лютий 2020 року), 20.07.2020 - 1039, 06 грн. за 2-й квартал 2020 року (за червень 2020 року), 19.10.2020 року - 3178,12 грн. за 3-й квартал 2020 року. Всього: 9049,48 гривень. Враховуючи наявність переплати станом на 01.01.2020 рік в сумі 4914,36 грн., недоїмка станом на 31.12.2020 становить 4135,45 гривні. 2021 рік: 19.01.2021 року - 3300,00 грн. за 4-й квартал 2020 року. Враховуючи наявність боргу станом на 01.01.2021 в сумі 4135,45 грн. та при відсутності сплати єдиного внеску, недоїмка станом на 31.01.2021 становить 7435,12 гривні. Головним управлінням ДПС в Одеській області було направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу №ф-63828-13 У від 17.02.2021 року зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 7435,12 гривень.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача, заперечення відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 є адвокатом відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД №003359 від 18 липня 2018 року.

Відповідно до матеріалів справи позивач був взятий на облік 19 липня 2018 року до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, як платник єдиного внеску.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 21 листопада 2014 року, позивач був прийнятий 08 листопада 2016 року на роботу до ДП «Одеський морський торговельний порт» та звільнений 02.08.2018 року. З 09 серпня 2018 року по 12 серпня 2019 року, з 14 серпня 2019 по 14 серпня 2020 року,з 19 серпня 2020 року по 20 вересня 2021 року працював в АТ «Укрзалізниця».

Згідно з довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (номер облікової картки застрахованої особи ), протягом липня 2018 року - червня 2021 року роботодавці ДП «Одеський морський торговельний порт» () та Філія «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» () щомісячно сплачувало єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника ОСОБА_1 .

Однак, 17 лютого 2021 року ГУ ДПС в Одеській області було винесено податкову вимогу №Ф-63828-13 У про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 7435,12 грн.

Положеннями статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 13 вказаного Закону визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку врегульовані Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI передбачено, що до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або осіб, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 ч. 1ст. 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

Частина 2 ст. 6 Закону № 2464-VI передбачає, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В той же час, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

З аналізу наведених норм вбачається, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування, є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, для досягнення мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому ж випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 був прийнятий 08 листопада 2016 року на роботу до ДП «Одеський морський торговельний порт» та звільнений 02.08.2018 року. З 09 серпня 2018 року по 12 серпня 2019 року, з 14 серпня 2019 по 14 серпня 2020 року,з 19 серпня 2020 року по 20 вересня 2021 року працював в АТ «Укрзалізниця».

Отже, саме на вищезазначені підприємства як страхувальника-роботодавця у спірний період були покладені обов`язки щодо сплати єдиного внеску з заробітної плати позивачки.

Згідно довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (номер облікової картки застрахованої особи ), протягом липня 2018 року - червня 2021 року роботодавці ДП «Одеський морський торговельний порт» () та Філія «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» () щомісячно сплачувало єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника ОСОБА_1 .

Водночас, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано жодних відомостей, які б свідчити про отримання позивачем доходу від здійснення незалежної професійної діяльності адвокатом, що узгоджується з висновком, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 року у справі № 160/3114/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що ГУ ДПС в Одеській області безпідставно здійснено нарахування позивачу єдиного внеску, а тому вимога Головного управління Державної податкової служби в Одеській області від 17.02.2021 № Ф-63828-13 У щодо стягнення боргу в розмірі 7435,12 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) про визнання протиправною та скасування вимоги відповідача від 17.02.2021 року № Ф-63828-13 У щодо стягнення боргу в розмірі 7435,12 грн. - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області від 17.02.2021 № Ф-63828-13 У щодо стягнення боргу в розмірі 7435,12 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.І. Свида