Справа № 120/19784/21-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

11 лютого 2022 р. Справа № 120/19784/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Голованюк І.В.,

представника позивача: Казеко О.І.,

представника відповідача: Скляра О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21000, )

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21000, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою від 04.01.2022 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання у справі призначено на 02.02.2022.

17.01.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про залишення позову без руху. Обґрунтовуючи подане клопотання представник відповідача вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, що відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, свідчить про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху.

При цьому, сторона відповідача зазначає, що рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну було направлено рекомендованим листом, 05.06.2019 на адресу позивача, яку він зазначив під час зверненням із заявою про надання дозволу на імміграцію: АДРЕСА_2 . Однак, відповідний лист Управлінню ДМС України у Вінницькій області повернувся, у зв`язку із закінчення терміну зберігання листа за вказаною адресою.

Окрім того, у клопотанні зазначається, що позивач не повідомив про зміну свого місця проживання, а відтак був належним чином повідомленим про скасування дозволу на імміграцію.

У судовому засіданні, 02.02.2022 оголошено перерву до 11.02.2022, у зв`язку з наданням можливості представнику позивача ознайомитись із змістом відзиву та клопотанням про залишення позову без руху.

11.02.2022 до суду представником позивача подано клопотання про витребування доказів.

У судовому засіданні, 11.02.2022 судом винесено на обговорення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху.

Представник Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області подане клопотання підтримала та, зокрема зазначила про те, що оскаржуване рішення направлено ОСОБА_1 на адресу, яку останній зазначив під час звернення із заявою про надання дозволу на імміграцію, а саме: АДРЕСА_2 . З огляду на зазначене, сторона відповідача вважає, що належним чином повідомила позивача про прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, водночас, позивач звернувся до суду з позовною заявою з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

У свою чергу, представник позивача вказала, що з 25.10.2018 ОСОБА_1 проживає за іншою адресою та відповідно не отримував оскаржуване рішення. При цьому, зі змістом рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну сторона позивача змогла ознайомитись лише після отримання відповіді на адвокатський запит від 01.11.2021 №486/к.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви без руху, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 5 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк (частина 2 стаття 122 КАС України).

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України, перебіг строку для звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Щодо відліку строку звернення із адміністративним позовом, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в частині 2 статті 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності).

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну №33 від 31.05.2019 направлялось 06.06.2019, рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу: АДРЕСА_2 , про що свідчить фіскальний чек АТ "Укрпошта", який наявний в матеріалах справи.

Водночас, вищезазначений лист повернувся на адресу відповідача із відміткою про те, що "адресат за вказаною адресою не проживає". При цьому, суд наголошує, що відповідач помилково зазначає про те, що на конверті визначено підставу для повернення - "за закінченням терміну зберігання".

Окрім того, в матеріалах справи наявні відомості щодо перетину державного кордону ОСОБА_1 (а.с. 55), відповідно до яких 26.10.2018 позивач виїхав за межі України. Про вищезазначені обставини відповідачу було відомо, адже останній самостійно надав такі докази.

Відтак, з огляду на вищезазначені обставини ОСОБА_1 не міг знати про існування рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну №33 від 31.05.2019, адже не отримував останнього.

Водночас, суд враховує, що 01.11.2021 представник позивача звернулась до Управління ДМС України у Вінницькій області із адвокатським запитом щодо надання інформації про отримання дозволу на імміграцію її довірителем та просила надати копії справи на отримання дозволу на імміграцію. Лише після отримання відповіді на вищезазначений запит ОСОБА_1 дізнався про прийняте Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області рішення від 31.05.2019 №33.

08.11.2021 представник позивача повторно звернулась до відповідача із адвокатським запитом щодо надання інформації про документи, які стали підставою для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

При цьому, після отримання відповідних документів позивач без зайвих зволікань звернувся до суду з даною позовною заявою, а саме: 30.12.2021.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-VI "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992 року).

У Рішенні у справі "Белле проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин та такий строк підлягає поновленню, адже ОСОБА_1 дізнався про існування оскаржуваного рішення лише після отримання відповіді Управлінням ДМС України у Вінницькій області від 03.11.2021 на адвокатський запит від 01.11.2021.

При цьому, враховуючи те, що суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду, обґрунтування яких наведено стороною позивача, зокрема за змістом позовної заяви, підстави, визначені ч. 1 ст. 123 КАС України, для залишення позовної заяви без руху відсутні.

Отже, клопотання Управління ДМС України у Вінницькій області про залишення позову без руху не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 122, 123, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про залишення позову без руху - відмовити.

Ухвала суду першої інстанції оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України. Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст ухвали суду виготовлено: 25.02.2022.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна