Справа № 580/8293/21
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року справа № 580/8293/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) у залі суду адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій, скасування рішень і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2021 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 1), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо незарахування до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком, періодів роботи з 10.03.1987 до 31.08.1993;

визнати протиправними та скасувати рішення відповідача від 13.04.2021 №88 та від 20.08.2021 №88;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи з 10.03.1987 до 31.08.1993 та призначити пенсію за віком з 06.04.2021 і провести її обчислення із заробітку за період з 01.08.1991 до 31.07.1996.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно не зарахував до стажу позивача для призначення пенсії вищевказані періоди його роботи, що підтверджується записами у трудовій книжці та відповідними довідками. Тому просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 18.10.2021 відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

12.11.2021 відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити. Вказує, що трудова книжка позивача містить закреслення дати його звільнення, а уточнююча довідка видана на тимчасово окупованій території органами окупаційної влади. Тому підстав для їх врахування немає. Також зазначає, що рішення від 20.08.2021 про відмову у призначенні позивачу пенсії відповідачем не приймалось, а прийняте ГУ ПФУ в Харківській області. Крім того, питання призначення пенсії є виключними дискреційними повноваженнями відповідача.

Ухвалою від 17.11.2021 суд залучив до участі у справі другим відповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 2).

Ухвалою від 17.11.2021 суд здійснив перехід із спрощеного провадження до загального, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та призначив підготовче засідання.

Ухвалою від 13.12.2021 суд закрив підготовче провадження у справі №580/8293/21 та призначив до розгляду справу по суті у порядку письмового провадження.

20.12.2021 відповідач 2 подав відзив за аналогічними відзиву відповідача 1 доводами, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов встановив таке.

06.04.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії.

Рішенням відповідача 1 від 13.04.2021 №88 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (28 років). Встановлено, що страховий стаж позивача становить 27 років, 1 місяць та 8 днів.

Підставою прийняття спірного рішення зазначено, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 10.03.1987 до 31.08.1993, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 виправлено дату на звільненні та відсутній підпис відповідальної особи і печатка організації, яка здійснила цей запис.

16.08.2021 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії. до якої додав копії, зокрема: паспорта та довідки РНОКПП; військового квитка; трудової книжки; довідок про заробітну плату та стаж.

Рішенням відповідача 2 від 20.08.2021 №88 відмовлено позивачу у призначення пенсії.

Підставою прийняття даного рішення зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи, зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки на титульному листі слабкий відтиск печатки підприємства, яке її видало.

Крім того, не зараховано періоди роботи згідно з довідками від 01.06.2020 №20, від 25.08.2014 №№53, 54, оскільки довідки видані підприємством на тимчасово окупованій території, а отже будь-який акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків. Тому враховувати стаж згідно з вказаними довідками підстав немає.

Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернувся в суд з даним позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд врахував, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі ч.4 ст.24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788) основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №470/836/17 у подібних правовідносинах, які відповідно до ч.5 ст.242 КАС України враховуються судом під час застосування норм права.

Суд встановив, що згідно із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , копія якої наявна у матеріалах справи, позивач у період з 10.03.1987 до 31.08.1993 працював вантажником у Кримській облконторі «Агропромкомплект».

Суд врахував, що в трудовій книжці є посилання на підставу внесення запису про прийняття на роботу (наказ від 10.03.1987 №22-к), він скріплений штампом підприємства, що не викликає у суду сумнівів у його достовірності.

Стосовно твердження відповідача 1 про відсутність підпису уповноваженої особи, печатки підприємства, а також виправлення дати звільнення, суд зазначає, що в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17, викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Також, Верховним Судом неодноразово висловлювалася правова позиція, зокрема, у постановах від 16 квітня 2020 року у справі №159/4315/16-а, від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 05 березня 2020 року у справі №171/799/17(2-а/171/45/17), згідно з якою, певні недоліки при заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано.

При цьому, суд враховує, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Оскільки дані трудової книжки позивача підтверджують його роботу з 10.03.1987 до 31.08.1993 у Кримській облконторі «Агропромкомплект», суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування вищевказаного страхового стажу, а відповідач не довів законності відмови у його зарахуванні.

Тому рішення відповідача 1 від 13.04.2021 №88 є протиправним та підлягає скасуванню.

У зв`язку з викладеним вище, суд вважає необґрунтованими також підстави прийняття рішення відповідача 2 від 20.08.2021 №88 стосовно того, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи, зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки на титульному листі слабкий відтиск печатки підприємства, яке її видало.

Стосовно підстав прийняття рішення відповідача 2 від 20.08.2021 №88 щодо не зарахування періодів роботи згідно з довідками від 01.06.2020 №20, від 25.08.2014 №№53, 54, оскільки довідки видані підприємством на тимчасово окупованій території, суд зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 22.10.2018 у справі №235/2357/17 підтвердив обґрунтованість врахування судами першої та апеляційної інстанцій довідок, які видані на тимчасово окупованій території, та зазначив, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

На думку Верховного Суду у вказаному рішенні у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Також суд звертає увагу, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві або архівній установі, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі № 242/1484/17.

З урахуванням викладеного, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача 2, що довідки від 01.06.2020 №20, від 25.08.2014 №№53, 54, які видані ТОВ «Агрокомплект-Плюс» не підтверджують наявності стажу позивача та не підлягають врахуванню, оскільки видані органами окупаційної влади.

Тому суд дійшов висновку, що рішення відповідача 2 від 20.08.2021 №88 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

На підставі ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тому для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за віком, періоду роботи з 10.03.1987 до 31.08.1993.

Позовна вимога призначити позивачу пенсію за віком стосується втручання у дискреційні повноваження відповідача.

Тому для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача у встановленому чинним законодавством порядку повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з доданими документами та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Щодо позовної вимоги здійснити обрахунок пенсії із заробітку за період з 01.08.1991 до 31.07.1996, суд зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, поновленню підлягають порушені права позивача.

Оскільки відповідач не здійснював призначення пенсії позивача та, відповідно, не обраховував її розмір, вищевказана позовна вимога направлена на захист прав позивача, що не були порушені. Тому вони є передчасними та не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Дотримуючись вказаних вимог, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 681,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів по 340,50 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 13.04.2021 №88 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.08.2021 №88.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул. Смілянська, буд.23, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), який дає право на призначення пенсії за віком, період роботи з 10.03.1987 до 31.08.1993.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) повторно розглянути заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 06.04.2021 та від 16.08.2021 про призначення пенсії з доданими документами та за наслідками розгляду прийняти відповідне рішення щодо призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

2. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул. Смілянська, буд.23, ) судовий збір у розмірі 340,50 грн. (триста сорок гривень 50 копійок) та а рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, Харківська обл., м.Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) у розмірі 340,50 грн. (триста сорок гривень 50 копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ