Справа № 580/64/22
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2022-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2022 року справа № 580/64/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Геращенка В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якій просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області середній заробіток за весь час затримки виплати невиплаченого грошового забезпечення при звільненні працівника починаючи з 15.02.2019 - дня звільнення по день фактичного розрахунку - 24.12.2021 на користь ОСОБА_1 в сумі - 228050 грн. 06 коп.

Позов мотивовано тим, що відповідач у день звільнення позивача зі служби в поліції своєчасно не виплатив йому заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді індексації грошового забезпечення, а також по грошовому забезпеченні станом на день вибуття у відпустку та під час звільнення від виконання службових обов`язків з урахуванням доплати за службу в нічний час, тому позивач вважає, що відповідач має виплатити їй також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП).

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 з врахуванням вимог ст. 122 КАС України прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив в якому зазначив, що із прийняттям судового рішення, яким присуджено на користь позивача індексацію грошового забезпечення та грошове забезпечення станом на день вибуття у відпустку та під час звільнення від виконання службових обов`язків з урахуванням доплати за службу в нічний час, положення ст. ст. 116, 117 КЗпП України не застосовуються.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції у Черкаській області в період з 07.11.2015 по 15.02.2019 на посаді поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Позивач 18.10.2019 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача про стягнення із відповідача заборгованості по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу у нічний час за період із 01.03.2016 по 15.02.2019 на користь позивача у сумі 10395,84 грн. та заборгованості по індексації грошового забезпечення за період із 01.06.2016 по 31.10.2017 на користь позивача у сумі 3377,17 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі №580/3282/19 позов задоволено частково: стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу у нічний час за період із 01.03.2016 по 15.02.2019 на користь ОСОБА_1 у сумі 3304,80 грн. та заборгованість по індексації грошового забезпечення за період із 01.06.2016 по 31.10.2017 у сумі 2718,85 грн.

На виконання вказаного рішення суду від 23.12.2019 у справі №580/3282/19 Головним управлінням ДКСУ в Черкаській області 16.07.2020 з рахунку відповідача безспірно списано на користь позивача кошти у сумі 3304,80 грн. у вигляді доплати за службу у нічний час та у сумі 2718,85 грн. по індексації грошового забезпечення.

Крім того, позивач 24.06.2021 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача про стягнення з відповідача на користь позивача ненараховане грошове забезпечення станом на день вибуття у відпустку та під час звільненим від виконання службових обов`язків з урахуванням доплат за службу в нічний час за період з грудня 2016 року до лютого 2019 року в сумі 3360,00 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 у справі №580/4289/21 позов задоволено частково, зокрема, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити з відрахуванням обов`язкових податків та зборів ОСОБА_1 3360,00 грн. ненарахованого грошового забезпечення станом на день вибуття у відпустку та під час звільненим від виконання службових обов`язків з урахуванням доплат за службу в нічний час за період з грудня 2016 року до лютого 2019 року.

На виконання вказаного рішення суду від 13.08.2021 у справі №580/4289/21 Головним управлінням ДКСУ в Черкаській області 24.12.2021 нараховано та виплачено з відрахуванням обов`язкових податків та зборів позивачу кошти у сумі 3360,00 грн. в якості ненарахованого грошового забезпечення станом на день вибуття у відпустку та під час звільненим від виконання службових обов`язків з урахуванням доплат за службу в нічний час за період з грудня 2016 року до лютого 2019 року.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ).

Зважаючи на те, що нормами спеціального законодавства, а саме, Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, Законом України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовця, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, зокрема, його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.04.2019 у справі №806/889/17.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладається обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку виникає відповідальність передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника під час його звільнення, зокрема захист права працівника на своєчасну оплату праці за виконану роботу. При цьому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Суд бере до уваги, що реалізуючи свої права працівник має діяти добросовісно. При цьому під час захисту прав працівника має бути дотриманий розумний баланс між інтересами такого працівника та роботодавця.

Оскільки відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від розміру простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг такої відповідальності може бути неспівмірним та непропорційним наслідкам порушення.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗПП України.

Викладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.05.2019 у справі №761/9584/15ц (провадження №14-623цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством. Колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Також Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, застосовуючи у даній справі критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, суд враховує наступні обставини.

Відповідно до відомостей автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що позивач 18.10.2019 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача про стягнення із відповідача заборгованості по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу у нічний час за період із 01.03.2016 по 15.02.2019 на користь позивача у сумі 10395,84 грн. та заборгованості по індексації грошового забезпечення за період із 01.06.2016 по 31.10.2017 на користь позивача у сумі 3377,17 грн. рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі №580/3282/19 позов задоволено частково: стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу у нічний час за період із 01.03.2016 по 15.02.2019 на користь ОСОБА_1 у сумі 3304,80 грн. та заборгованість по індексації грошового забезпечення за період із 01.06.2016 по 31.10.2017 у сумі 2718,85 грн.

Крім того, позивач 24.06.2021 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача про стягнення з відповідача на користь позивача ненараховане грошове забезпечення станом на день вибуття у відпустку та під час звільненим від виконання службових обов`язків з урахуванням доплат за службу в нічний час за період з грудня 2016 року до лютого 2019 року в сумі 3360,00 грн. та рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 у справі №580/4289/21 позов задоволено частково, зокрема, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити з відрахуванням обов`язкових податків та зборів ОСОБА_1 3360,00 грн. ненарахованого грошового забезпечення станом на день вибуття у відпустку та під час звільненим від виконання службових обов`язків з урахуванням доплат за службу в нічний час за період з грудня 2016 року до лютого 2019 року.

Таким чином, з огляду на очевидну неспівмірність несвоєчасно виплачених сум при звільнені позивача з розміром середнього заробітку за час затримки їх виплати при звільненні, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям співмірності, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, виходячи з дати звернення позивача до суду за захистом порушеного права, зокрема з 18.10.2019 та до для проведенням відповідачем із позивачем остаточного розрахунку - 24.12.2021, що становить 550 робочих дні, тому позов в цій частині є частково обґрунтованим, як наслідок, суд дійшов висновку зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.10.2019 по 24.12.2021, що складає 550 (п`ятсот п`ятдесят) робочих днів.

Щодо строку звернення позивача до суду із вказаним позовом, то суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки остаточний розрахунок при звільненні позивача проведений відповідачем 24.12.2021, тому позивач звернувшись до суду із цим позовом 05.01.2022 не пропустив строк звернення до суду.

Таким чином, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.04.2021 по 08.09.2021.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області (18036, м.Черкаси, вул. Смілянська, 57; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.10.2019 по 24.12.2021, що складає 550 (п`ятсот п`ятдесят) робочих днів.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО