Справа № 560/18709/21
Суддя: Ковальчук А.М.
Дата ухвалення: 2022-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

24 березня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Ковальчук А.М. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тернопільської обласної прокуратури про визнання бездіяльності Тернопільської обласної прокуратури протиправною в частині невиплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 8027,25 грн та стягнути з Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну матеріальну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 8027,25 грн. Визнати бездіяльність Тернопільської обласної прокуратури протиправною в частині несвоєчасності розрахунку при звільненні та стягнути з Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 15.11.2021 по день постановлення судового рішення, у зв`язку з порушенням строків виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з лютого 2012 по листопад 2021 працював в органах прокуратури Тернопільської області. Наказом керівника Тернопільської обласної прокуратури був звільнений з посади начальника Гусятинського відділу Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області та органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" з 15.11.2021. Цим же наказом зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку обласної прокуратури провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні позивачу виплати при звільненні. Вказує, що відповідачем не проведено остаточний розрахунок при звільненні - не виплачено вихідну матеріальну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідач правом подання відзиву не скористався.

Ухвалою від 20.12.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 станом на час звільнення працював в органах прокуратури Тернопільської області на посаді начальника Гусятинського відділу Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області, що підтверджується записами трудової книжки.

Наказом керівника Тернопільської обласної прокуратури позивача звільнено із вказаної посади на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" з 15.11.2021.

З наказу про звільнення та інших матеріалів справи вбачається, що вихідну допомогу при звільненні позивач не отримував.

На запит позивача щодо виплати вихідної матеріальної допомоги відповідач листом від 15.11.2021 №27-154 вих-21 повідомив позивача про відсутність підстав для проведення виплати. Суть відмови полягає у тому, що оскільки позивач був звільнений на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", а не з підстав, визначених ст. 44 КЗпП України, права на виплату вихідної допомоги він не має.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Чинним національним законодавством закріплені правові гарантії дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Законом України «Про прокуратуру» (далі - Закон) забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо. Статтею 4 Закону встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону передбачені загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.

Натомість, законом №1697-VII не врегульоване питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є стаття 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Конституційний Суд України у Рішенні від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 зазначав, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 у справі № 803/31/16, від 30 липня 2019 у справі № 804/406/16, від 8 серпня 2019 у справі № 813/150/16.

Згідно зі статтею 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку (...)

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» були внесені зміни також і до КЗпП України, а саме: статтю 32 доповнено частиною 5 такого змісту: «Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус»; статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус»; частину дев`яту статті 252 після слів «дисциплінарної відповідальності та звільнення» доповнено словами і цифрами «а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу».

Отже, частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений перелік випадків, коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у цей перелік не включене питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не обмежується можливість застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Зазначені правові висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 у справі №560/3971/19, від 15 квітня 2021 у справі № 440/3166/20 щодо аналогічних правовідносин.

Зважаючи на це, позивач має право на отримання вихідної допомоги при звільненні.

У той же час, оскільки стягненню підлягають ті кошти, які були нараховані, однак не виплачені, відповідна вимога позивача про стягнення коштів є передчасною. Оскільки вихідна допомога не була йому нарахована, слід зобов`язати Тернопільску обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, у зв`язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення вихідної допомоги при звільненні відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу компенсацію, передбачену ст.117 КЗпП України, одночасно з виплатою вихідної допомоги.

Таким чином, спір щодо ненарахування та невиплати Тернопільською обласною прокуратурою середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні на момент ухвалення рішення у даній справі відсутній.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають.

Згідно частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати по справі розподіляються відповідно до вимог ст. 139 КАС України з урахуванням часткового задоволення позову.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задоволити частково.

Визнати протиправними підстави відмови виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні, викладені у листі від 15.11.2021 №27-154 вих21 Тернопільської обласної прокуратури.

Зобов`язати Тернопільську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку.

У задоволенні решти вимог позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Тернопільська обласна прокуратура (вул. Листопадова, 4,Тернопіль,46000 , код ЄДРПОУ - 02910098)

Головуючий суддя А.М. Ковальчук