Справа № 380/10815/21
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2022-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/10815/21 пров. № А/857/18798/21

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Запотічного І.І

суддів: Глушка І.В., Бруновської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року (суддя Кухар Н.А., ухвалене в м. Львові) у справі № 380/10815/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та з наведених в ньому підстав просила стягнути з Військової частини НОМЕР_1 середнє грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільненні зі служби в сумі 496 080,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення у розмірі 17 863 грн. 84 коп за період з 06.09.2017 року по 14.06.2021 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 80161,57 грн. та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення) у розмірі 80161,57 грн. В іншій частині просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року у справі №380/10815/21 залишити без змін.

Також, не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове про відмову в позові з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Оскільки апеляційні скарги подані на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у справі №380/1673/21 (набрало законної сили) визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2014 по 05 вересня 2017 включно; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2014 по 05 вересня 2017 включно, з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до банківської виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 АТ КБ Приватбанк від 16.06.2021 року, на банківський рахунок позивача надійшли кошти в розмірі 17821,28 грн.

ОСОБА_1 вважаючи, що період затримки розрахунку при звільненні склав з 06.09.2017 року по 14.06.2021 року, тому відповідач зобов`язаний сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку, чого ним здійснено не було, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частинами 1 та 2 статті 117 Кодексу законів про працю України (надалі, також КЗпП України) передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина 1).

Відповідно до приписів ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за невикористану відпустку) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість застосування норм ст. ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення військовослужбовців з військової служби.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року по справі №821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Апеляційний суд вказує, що підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві, суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

Як вже зазначалось, рішенням суду було зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2014 по 05 вересня 2017 включно, з урахуванням виплачених сум.

Повний розрахунок з позивачем проведено 15.06.2021, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

Відтак колегія суддів зазначає, що за встановлених обставин справи до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ч. 2 ст. 117 КЗпП України, оскільки на момент звільнення позивачу не було виплачено всіх належних йому сум і розмір таких сум (розмір компенсації) був спірним.

Згідно зі ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (Порядок №100), відповідно до пункту 2 якого, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 зазначеного Порядку).

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям обчислюється у календарних днях.

Як вірно зазначено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 05.09.2017 року, та остаточний розрахунок з позивачем за рішенням суду проведений відповідачем, відтак період, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві, як звільненому працівникові, сум, є з 06.09.2017 року по 14.06.2021 року (1378 календарних днів).

При цьому судом першої інстанції вірно зазначено, що відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, передусім спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку при звільненні зі сторони роботодавця.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності слід зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, середньоденна заробітна плата позивача становить 360,10 грн. (8988,00 грн. + 13338,00 грн. (грошове забезпечення у серпні та серпні 2017 року)/62=360,10 грн.)

Відтак, враховуючи, що недоплачена сума індексації грошового забезпечення становить 17821,28 грн. і є меншою ніж середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 496 217,80 грн. (1378 дні затримки розрахунку*360,10 грн.) суд першої інстанції підставно вважав за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

Судом першої інстанції вірно зазначено, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 17821,28 грн./ 496217,80 грн. (сума індексації грошового забезпечення/середній заробіток за весь час затримки розрахунку) =0,036. Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 360,10 грн. (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,036 х 1378 (дні затримки розрахунку) = 17 863,84 грн., відтак з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути нарахований та виплачений позивачу у розмірі 17863,84грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з військової частини НОМЕР_1 середнього грошового забезпечення за затримку повного розрахунку при звільненні (в частині невиплати індексації грошового забезпечення) за період з 06.09.2017 року по 14.06.2021 року частково - в сумі 17 863,84 грн.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року у справі № 380/10815/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
Н. В. Бруновська