Справа № 308/2556/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 308/2556/22 пров. № А/857/5272/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Приступи Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 ,

на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2022 року (суддя Данко В.Й., час ухвалення 15:36 год., місце ухвалення м.Ужгород, дата складання повного тексту не вказана),

в адміністративній справі №308/2556/22 за позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),

про затримання до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні,

встановив:

У лютому 2022 року позивач Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (зі слів), в якому просив затримати відповідача на термін до прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідачем подано до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив про необґрунтованість позовних вимог. Просив відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2022 року позовну заяву задоволено. Затримано громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , до завершення процедури прийняття рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, на строк шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

З цим рішенням суду першої інстанції від 18.02.2022 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є необґрунтованим та неправомірним, прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що за приписами статті 289 КАС України лише у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, особу може бути затримано на термін шість місяців. Строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців. Однак позивач не вчиняв жодних дній для ідентифікації особи відповідача, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів проведення ідентифікації (отримання консульськими, дипломатичними представництвами направлених запитів, також відсутні відомості ненадання відповіді від посольства/консульства. Відповідач позбавлений можливості в умовах затримання самостійно вживати активних дій щодо отримання документів. Позивачем в свою чергу не наведено доказів, які свідчили б, що відповідач відмовляється співпрацювати. Крім того, в рішенні суду не зазначено конкретної доти, до якої ухвалено затримати відповідача з метою ідентифікації.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 18.02.2022р. та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що вимоги скаржника не ґрунтуються на законі, є безпідставні, а тому не підлягають задоволенню. Але зважаючи на останні події в Україні відповідача було звільнено з ВТТ 94 прикордонного загону з 24.03.2022, ґрунтуючи свою думку на основі чинного законодавства та приймаючи до уваги основоположні права людини на безпеку та життя. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, залишивши оскаржене рішення суду без змін.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони (їх представники) не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Клопотань про відкладення апеляційного розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до статті 313 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників).

Згідно із ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що громадянин Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (зі слів), який документований довідкою 94 прикордонного загону ЗРУ ДПС України №21/241 від 17.02.2022 (а.с. 8), був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 293-294 п/з на відстані 5 м. від ДК на ділянці відповідальності ВІПС «Оноківці». Законну вимогу прикордонного наряду зупинитись не виконав, намагався вдатися до втечі, в подальшому після здійснення п`яти попереджувальних пострілів вгору з 9 мм. ПМ (пістолету Макарова), був затриманий старшим прикордонного наряду в районі 293 прикордонного знаку за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб, після чого поміщений у ПТТ Чопського прикордонного загону.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, даними протоколу про адміністративне затримання від 16.02.2022, даними протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 16.02.2022 (а.с. 5, 6).

Також встановлено, що відповідач громадянин Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) звернувся 16.02.2022р. із заявою до ГУ ДМС України у Закарпатській області про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (а.с. 11).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про затримання відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.5 ст.2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», однією з основних функцій прикордонної служби України є участь у боротьбі з організованою злочинністю та протидія незаконній міграції на державному кордоні України та в межах контрольованих прикордонних районів.

Пунктом 5 статті 19 цього Закону передбачено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч.2 ст.14 цього Закону, іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Іноземця або особу без громадянства може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або їм може бути надано тимчасовий захист у порядку, встановленому законом (ст.6 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що довідка про звернення за захистом в Україні - це документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Відповідно до ч.1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

У частині другій статті 289 КАС вказано, що заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Частиною одинадцятою статті 289 КАС передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Згідно із статтями 9, 29 Загальної декларації прав людини, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Так, судом встановлено та не спростовано доводами апеляційної скарги те, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України, а також у нього відсутні документи, що дають право на виїзд з України. Також відповідач здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України з Словацькою Республікою поза пунктом пропуску.

З матеріалів справи також видно, що відповідач звернувся із заявою про отримання статусу біженця на території України або особи, яка потребує додаткового захисту.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що є правові підстави для затримання відповідача до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Водночас, колегія суддів зазначає, що являються безпідставними доводи апеляційної скарги щодо затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення видворення, оскільки таке затримання здійснено з іншою метою аніж вказує апелянт, а саме, у зв`язку із вчиненням порушення законодавства України з прикордонних питань, до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відносно посилання апелянта на не зазначення судом першої інстанції конкретної дати до якої слід тримати відповідача, то такий недолік може бути усунутий судом першої інстанції з урахуванням положень ч.11 ст.289 КАС України шляхом винесення додаткового судового рішення в порядку статті 252 КАС України.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2022 року в адміністративній справі №308/2556/22 за позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про затримання до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль