Справа № 420/23844/21
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2022-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65017) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулась з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Управління обслуговування громадян про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 06.12.2021 позов залишено без руху надано строк на усунення недоліків позову.

До суду надійшла заява на виконання ухвали суду та позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 20.10.2021 року за №77, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у сілянсько-фермерському господарстві «Юлія 2» з 1997 по 2003 роки.

Ухвалою суду від 04.01.2022 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження по справі відкрите, вирішено справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивачка зазначила, що вона по досягненні пенсійного віку звернулась з відповідною заявою до відповідача. Проте, відповідачем було повідомлено, що за заявою про призначення пенсії від 13.10.2021року за №2751 винесено рішення про відмову у призначенні пенсії.

До зазначеного повідомлення відповідачем також доданий розрахунок стажу, в якому не зазначено період з 1997 по 2003 роки трудового стажу у сілянсько-фермерському господарстві «Юлія 2», про що є відповідні записи у трудової книжці. Підставою для відмови та неврахування періоду трудового стажу з 1997 по 2003 роки у сілянсько-фермерському господарстві «Юлія 2», є відсутність Довідки про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Позивачка вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки частиною 4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закону №1058-IV) передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Позивачка вказує, що згідно п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року №10-1, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. При цьому, згідно зі змінами, внесеними Постановою Пенсійного фонду №11-1 від 23.05.2018 року, введені особливості врахування окремих строків страхового стажу, а також особливості перевірки відомостей щодо страхового стажу.

За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивач вважає, що зазначення в оскаржуваному рішенні про відсутність у матеріалах пенсійної справи такої довідки про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, свідчить про порушення порядку прийняття рішення про призначення пенсії, адже за змістом п.2.1 Положення формування такої довідки є обов`язком пенсійного органу під час вирішення питання про призначення пенсії.

Таким чином, під час прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком Головне управління не врахувало всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, порушило процедуру прийняття рішення у вигляді не підготовки довідки з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також не надало належну оцінку доданим до заяви про призначення пенсії документам.

Отже, вважаючи протиправними дії відповідача позивачка звернулась до суду з даним позовом.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивачці, вважаючи їх необґрунтованими. Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно звернулася з заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням №77 від 20.10.2021 року відмовлено позивачці у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу роботи.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 11.12.1997 по 07.05.2003 року, оскільки відповідні записи внесені до трудової книжки з порушенням п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту, населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58). Позивачу повідомлено про необхідність надання довідки про сплату страхових внесків саме за позивача, яка працювала у ФГ «Юлія2». Крім того, спірний період згідно розрахунку стажу Позивачу зараховано у відповідності до сплачених внесків.

Згідно п. 2.1 Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного внеску, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб.

Представник відповідача вважає, що Головним управлінням правомірне не зараховано до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 11.12.1997 по 07.05.2003 року, оскільки відповідні записи внесені до трудової книжки з порушенням п. 2.21-1 Інструкції №58. Позивачу повідомлено про необхідність надання довідки про сплату страхових внесків саме за позивача, яка працювала у ФГ «Юлія2».

На думку представника відповідача Головне управління діяло на підставі та у межах, передбачених діючим законодавством України і підстави для визнання протиправним та скасування Рішення №77 від 20.10.2021 року відсутні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.10.2021 року звернулася з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV №1058-IV (а.с.10).

20.10.2021 року ГУ ПФУ прийнято рішення №77 про відмову у призначенні пенсії (а.с. 14) з огляду на те, що відповідно до ч.1 та 2 ст. 26 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше як 28 років, а після підрахунків страховий стаж позивачці становить лише 19 років 02 місяці (а.с. 13).

Позивачка не погодилась з рішенням ГУ ПФУ в частині не зарахування їй до страхового стажу періоду роботи з 11.12.1997 по 07.05.2003 року.

Розглянувши заяви по суті та надані учасниками справи докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Стаття 1 Закону №1058-IV визначає наступні терміни:

1) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

2) страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з ч.2,4 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтями 56, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Статтею 26 Закону №1058-IV встановлено, що починаючи з 01.01.2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Позивачка ОСОБА_1 , 04.08.1961 року, досягнувши 60 років 04.08.2021 року та звернулась із заявою до ГУ ПФУ про призначення пенсії.

Оскаржуваним рішенням №77 від 20.10.2021 року відмовлено позивачці у призначенні пенсії з підстави наявності у неї страхового стажу 19 років 02 місяця, тобто менш 28 років.

Згідно з оскаржуваним рішенням позивачці не враховано частково до страхового стажу періоду роботи з 11.12.1997 по 07.05.2003 року у ФГ «Юлія2».

Судом встановлено, що навіть при врахуванні повністю періоду роботи позивачці з 11.12.1997 по 07.05.2003 року у страховий стаж, вона не бути мати 28 років стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Позивачка не заперечувала правомірності прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії, проте вважала протиправним рішення саме в частині не зарахування у страховий стаж періоду роботи з 11.12.1997 по 07.05.2003 року у ФГ «Юлія2».

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Дослідивши оскаржуване позивачем рішення відповідача №77 від 20.10.2021 року суд дійшов висновку, що воно не відповідає вимогам рішення суб`єкта владних повноважень щодо його вмотивованості, обґрунтованості та зрозумілості.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акту правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

У рішенні вказано, що за доданими документами до страхового стажу враховано частково період роботи з 11.12.1997 по 07.05.2003 року згідно даних реєстру застрахованих осіб, оскільки відсутня довідка про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України безпосередньо на особу, яка працювала у фермерському господарстві «ЮЛІЯ-2».

Для врахування вищезазначеного стажу необхідно надати уточнену довідку.

Таким чином, в рішенні не вказано, який саме період роботи з 11.12.1997 по 07.05.2003 року частково врахований в страховий стаж для призначення пенсії. З вказаного у рішенні слідує, що не весь період роботи позивачці з 11.12.1997 по 07.05.2003 року не врахований в страховий стаж необхідний для призначення пенсії, тобто частково врахований, проте не зазначено якій саме врахований період, а якій не врахований та не наведені мотиви неврахування вказаного періоду.

Згідно з наданим розрахунком у стаж, якій дає право на пенсію - 19 років 2 місяця 12 днів, зі спірного періоду включені періоди з 01.01.2001 по 31.12.2001 року - 1 рік та з 01.01.2003 року по 28.02.2003 року - 2 місяця.

Вказані обставини у самому рішенні не відображені та не зазначені підстави врахування лише цих періодів.

Враховуючи, що згідно з розрахунком вказані періоди включені в страховий стаж, є безпідставним зазначення в оскаржуваному рішенні про необхідність надання уточненої довідки за весь період з 11.12.1997 по 07.05.2003 року.

Вказані обставини ставлять позивачку у стан правової невизначеності та пред`явлення до суду вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ зарахувати до її страхового стажу періоду роботи у сілянсько- фермерському господарстві «Юлія 2» з 1997 по 2003 роки.

У трудовій книжці позивачці наявні записи під номерами 10 та 11, що 11.12.1997 зареєстровано СФГ «Юлія-2» та 07.05.2003 року ліквідовано СФГ «Юлія-2». Записи зроблені головою СФК ОСОБА_1 на підставі розпоряджень Болградської районної адміністрації.

Між тим, в оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ посилається на відсутність довідки про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України безпосередньо на особу, яка працювала у фермерському господарстві «ЮЛІЯ-2».

Статтею 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 року №2009-XII (втратив чинність 29.07.2003 року), якій діяв на час утворення СФГ «ЮЛІЯ-2», було визначено, що селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві. Членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою.

СФГ «ЮЛІЯ-2» було створено позивачкою та, зокрема, відповідно до акту Болградського районного відділу пенсійного фонду щодо перевірки правильності та повноти нарахування та сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за період з липня 2000 по вересень 2002 року вона була єдиною працівницею вказаного ФГ (керівник та бухгалтер) та платежі за вказаний період були сплачені (а.с.15-16). Тобто вказаний в акті період перевірявся на предмет сплати збору на пенсійне страхування, але будь-яка вмотивована оцінка вказаному акту відповідачем не надана, період з липня 2000 року по грудень 2000 року у страховий стаж не включений.

Таким чином, ОСОБА_1 у період з 11.12.1997 по 07.05.2003 року утворивши СФГ «ЮЛІЯ-2» займалась підприємницькою діяльністю та підставою для зарахування періоду її підприємницької діяльності до страхового стажу повинні бути документи, визначені у Порядку №22-1, якім ГУ ПФУ повинно надати об`єктивну та вмотивовану оцінку, яка відсутня в оскаржуваному рішенні.

У той же час суд вважає неспроможними доводи позивача, що ГУ ПФУ порушило порядок прийняття рішення про призначення пенсії, адже за змістом п.2.1 Положення формування довідки із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку є обов`язком пенсійного органу під час вирішення питання про призначення пенсії. Таки довідки формує пенсійний фонд та у вказаній довідки відомості до 2004 року можуть не відповідати дійсності відносно підприємців.

Система персоніфікованого обліку з`явилася в Україні у 1998 році. Роботодавці зобов`язані були подавати інформацію про своїх працівників, а з часом (з 01.01.2000 р.) - і дані про зарплату, яка виплачувалася кожному конкретному працівникові. Водночас у цей період стаж, як і раніше, був трудовим: незалежно від розміру зарплати, до стажу зараховувалося стільки місяців, скільки було зазначено в трудовій книжці. Дані персоніфікованого обліку (дані про зарплату), отриману починаючи з 2000 року, могли використовуватися при розрахунку пенсії конкретного громадянина. Оскільки вказана інформація подавалась роботодавцями вказані відомості стосувались найманих працівників.

Підприємці продовжували самостійно сплачувати пенсійні внески, у зв`язку з чим пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного внеску, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до п.1.9 Порядку №22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Судом встановлено, що позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії 13.10.2021 року, а 20.10.2021 року прийняте відповідачем оскаржуване рішення, яке за висновком суду в частині не зарахування частини трудового стажу до страхового, якій надає право на призначення пенсії, є не чітким (не визначена яка саме частина не зарахована), не повним, не вмотивованим. Рішення не містить нормативного обґрунтування та посилань на відповідні докази, документи.

З огляду на положення п.1.9 Порядку №22-1 зазначення у прийнятому рішення на те, що позивачці необхідно надати довідки про сплату страхових внесків за період праці у ФГ «Юлія2» є неправомірним та свідчить про порушення відповідачем при прийнятті рішення вказаної норми Порядку №22-1.

Незважаючи на те, що позивачка не заперечує висновків оскаржуваного рішення щодо відсутності у неї повного страхового стажу на час звернення із заявою від 13.10.2021 року для призначення пенсії, вона правомірно просить скасувати вказане рішення, оскільки висновок наявний у рішення щодо часткового неврахування у страховий стаж її трудової діяльності порушує її права, оскільки позивачка має право продовжуючи працювати звернутися до ГУ ПФУ про призначення пенсії при наявності відповідного віку та страхового стажу.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачці підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 20.10.2021 року за №77, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком; зобов`язати ГУ ПФУ з урахуванням правової оцінки наданої судом в рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.10.2021 року №2751.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 700, 00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65017, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за №77 від 20.10.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з урахуванням правової оцінки наданої судом в рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.10.2021 року №2751.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 700, 00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва