Справа № 600/4653/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/4653/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області у зарахуванні пільгової вислуги років ОСОБА_1 до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції (від 07 вересня 2021 №4067/123/05/12-2021);

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області здійснити перерахунок та зарахувати полковнику поліції ОСОБА_1 , заступнику начальника УКР - начальника відділу розкриття злочинів проти особи ГУНП в Чернівецькій області, до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди: з 01 серпня 1998 року по 06 листопада 2015 року - розрахунку 1,5 року за кожен рік служби в органах ДСБЕЗ, КР та УБОЗ, з 12 серпня 2014 року по 11 вересня 2014 року з розрахунку 3 місяці за 1 місяць служби (відрядження в зону АТО);

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області здійснити перерахунок та зарахувати полковнику поліції ОСОБА_1 , заступнику начальника УКР - начальника відділу розкриття злочинів проти особи ГУНП в Чернівецькій області, стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, сформовану з 01 серпня 1998 року по 06 листопада 2015 року - з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби в органах ДСБЕЗ, КР та УБОЗ, з 12 серпня 2014 року по 11 вересня 2014 року - з розрахунку 3 місяці за 1 місяць служби (відрядження в зону АТО), та встановити надбавки, надання додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років з урахуванням періоду пільгової вислуги років, відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію".

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходить службу на посаді заступника начальника УКР - начальника відділу розкриття злочинів проти особи ГУНП в Чернівецькій області. На його рапорт щодо зарахування в календарну вислугу років наявну у нього пільгову вислугу років проходження служби в міліції та зарахування до стажу служби в поліції, який дає права на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, він отримав відмову, яка, на думку позивача, є необґрунтованою та безпідставною. При цьому позивачем зазначено, що можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Вказано, що позивач має право на зарахування періоду пільгової вислуги років у стаж служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Ухвалою суду від 21 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідачем подану до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити у зв`язку з його безпідставністю. При цьому у відзиві вказано, що станом на 01 липня 2021 року стаж служби в поліції позивача у календарному обчисленні становить 25 років 10 місяців 15 днів, а в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 07 років 05 місяців 12 днів. Таким чином, у разі звільнення позивача зі служби в поліції він набув право на призначення пенсії, оскільки має необхідну, встановлену законом, календарну вислугу років - 25 років і більше. Також відповідачем зазначено про відсутність правових підстав для зарахування позивачу пільгової вислуги для надбавки за стаж в поліції та для надання додаткової оплачуваної відпустки. При цьому у відзиві наголошено, що позивач максимально реалізував своє право на розмір надбавки за стаж служби в поліції та кількість днів додаткової відпустки, тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

У поданій відповіді на відзив позивач виражає незгоду з аргументами відповідача, посилаючись на судову практику. При цьому зазначено про прояв відповідачем дискримінації щодо позивача, адже вислуга років служби та, зокрема, стаж служби в поліції впливає не тільки на час виходу на пенсію, кількість днів відпустки, а і на грошові надбавки. У разі ж звільнення вислуга років, зокрема, стаж служби в поліції впливає і на вихідну допомогу при звільненні.

Враховуючи відсутність клопотань сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні за їх участю, суд вважає за можливе розглянути дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач проходить службу в поліції на посаді заступника начальника управління карного розшуку ГУНП в Чернівецькій області - начальника вiддiлу розкриття злочинів проти особи.

30 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, у якому просив:

1) зарахувати йому у календарну вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди: з 01 серпня 1998 року по 06 листопада 2015 року - розрахунку 1,5 року за кожен рік служби в органах ДСБЕЗ, КР та УБОЗ, з 12 серпня 2014 року по 11 вересня 2014 року з розрахунку 3 місяці за 1 місяць служби (відрядження в зону АТО);

2) зарахувати йому стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, сформовану зз 01 серпня 1998 року по 06 листопада 2015 року - з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби в органах ДСБЕЗ, КР та УБОЗ, з 12 серпня 2014 року по 11 вересня 2014 року - з розрахунку 3 місяці за 1 місяць служби (відрядження в зону АТО), та встановити надбавки, надання додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років з урахуванням періоду пільгової вислуги років, відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію".

Листом від 07 вересня 2021 року №4067/123/05/12-2021 Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області за результатом розгляду рапорту позивача повідомило його про те, що він набув право на призначення пенсії за вислугу років, що дає підставу врахувати вислугу в пільговому обчисленні відповідно до послужного списку. Однак, станом на 06 вересня 2021 року для зарахування пільгової вислуги в календарну не має правових підстав, оскільки це не передбачено нормативно-правовими документами. Таке зарахування буде здійснено у разі звільнення позивача зі служби в поліції за вислугу років.

Також у листі зазначено, що з часу досягнення позивачем стажу служби в поліції - 19 років 00 місяців 00 днів йому нараховується максимальна кількість днів додаткової відпустки (15 діб) відповідно до Закону України "Про національну поліцію".

Стосовно пільгової вислуги по перебуванню у відрядженні в зоні проведення АТО у листі вказано, що остання була врахована при наданні відповіді представнику позивача на його запит.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 - 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

При цьому під рішенням розуміється владне волевиявлення суб`єкта владних повноважень, викладене за встановленою формою, спрямоване на врегулювання тих чи інших суспільних відносин, що має обов`язковий характер та породжує певні правові наслідки.

Згідно пункту 18 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Виходячи з буквального аналізу наведених норм, суд зауважує, що у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене таке рішення як індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень, яке прийнято на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг і стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, а його дія вичерпується його виконанням або має визначений строк. Оскаржуване рішення має безпосередньо порушувати права, свободи або інтереси позивача.

Як вбачається зі змісту позову та пред`явлених у ньому вимог, позивач не погоджується із відповіддю відповідача, оформленою листом від 07 вересня 2021 року №4067/123/05/12-2021, на його рапорт від 30 серпня 2021 року.

Так, з листа від 07 вересня 2021 року №4067/123/05/12-2021 вбачається та підтверджувалось відповідачем у відзиві те, що Головним управління Національної поліції в Чернівецькій області не заперечується наявність у позивача права на призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з огляду на наявну у нього календарну вислугу років - 25 років і більше.

Поряд з цим відповідачем цілком слушно зазначено і про відсутність правових підстав для зарахування пільгової вислуги років позивача в календарну саме під час проходження ним служби в поліції, а також те, що зарахування вислуги в пільговому обчисленні до календарної буде здійснено у разі звільнення позивача зі служби в поліції за вислугу років.

Суд звертає увагу на те, що у листі від 07 вересня 2021 року №4067/123/05/12-2021 відповідачем фактично і не заперечується як обставини щодо проходження позивачем служби в міліції з 01 серпня 1998 року по 06 листопада 2015 року в органах ДСБЕЗ, КР та УБОЗ, та відрядження позивача в зону АТО з 12 серпня 2014 року по 11 вересня 2014 року, так і щодо можливості зарахування указаного періоду в пільговому обчисленні до вислуги років позивача у разі такої необхідності. При цьому у названому листі зазначено, що період перебування позивача в зоні проведення АТО уже врахований до пільгової вислуги років, тобто це питання не є спірним.

На переконання суду, позовна вимога про зобов`язання відповідача зарахувати до календарної вислуги років позивача вказані вище періоди в пільговому обчисленні саме для призначення пенсії за вислугу років, про що зазначено у позові, задоволенню не підлягає, оскільки, по-перше, відповідачем визнається право позивача на призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а, по-друге, питання призначення пенсії позивачу вирішуватиметься уже після його звільнення зі служби в поліції, тобто вказане є передчасним.

До того ж, у рапорті від 30 серпня 2021 року позивач і не просив відповідача зарахувати в календарну вислугу років періоди служби в міліції з 01 серпня 1998 року по 06 листопада 2015 року та відрядження в зону АТО з 12 серпня 2014 року по 11 вересня 2014 року в пільговому обчисленні саме для призначення йому пенсії за вислугу років.

Суд зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист уже порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень рішення, вчиненню ним дій чи допущенням бездіяльності порушуються права позивача. Захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Неможливо зобов`язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії чи утриматись від вчинення певних дій, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому.

Таким чином, суд вважає передчасними та безпідставними позовні вимоги про зобов`язання Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області здійснити перерахунок та зарахувати позивачу до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди: з 01 серпня 1998 року по 06 листопада 2015 року - розрахунку 1,5 року за кожен рік служби в органах ДСБЕЗ, КР та УБОЗ, з 12 серпня 2014 року по 11 вересня 2014 року з розрахунку 3 місяці за 1 місяць служби (відрядження в зону АТО).

Поряд з цим, в контексті тверджень у відзиві про те, що при вирішенні питання призначення особі пенсії за вислугу років згідно пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» береться до уваги лише календарна вислуга, то варто зазначити, що в цілях вказаного Закону календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). А для призначення пенсій за вислугу років за названим Законом календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 року № 393.

Вказане є правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18.

Щодо позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області здійснити перерахунок та зарахувати позивачу стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, сформовану з 01 серпня 1998 року по 06 листопада 2015 року - з розрахунку 1,5 роки за кожен рік служби в органах ДСБЕЗ, КР та УБОЗ, з 12 серпня 2014 року по 11 вересня 2014 року - з розрахунку 3 місяці за 1 місяць служби (відрядження в зону АТО), та встановити надбавки, надання додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років з урахуванням періоду пільгової вислуги років, відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію", то суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. До стажу служби в поліції зараховуються: служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Згідно частини четвертої статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова №988) установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 5 Постанови №988 надбавка за стаж служби в поліції виплачується в розмірах згідно з додатком 11.

Згідно з вказаним додатком, розмір надбавки за стаж служби в поліції понад 25 років становить 50% посадового окладу за спеціальним званням.

З матеріалів справи вбачається та визнається сторонами те, що стаж служби позивача в поліції станом на 01 липня 2021 року становить понад 25 років, а саме: 25 років 10 місяців 15 днів.

Поряд з цим, варто зазначити, що відповідно до частини третьої статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

З матеріалів справи вбачається та визнається сторонами те, що з часу досягнення позивачем стажу служби в поліції 19 років 00 місяців 00 днів йому нараховується максимальна кількість днів додаткової відпустки (15 діб) відповідно до Закону України "Про національну поліцію".

Таким чином, суд зазначає, що розмір надбавки за стаж служби в поліції позивача є максимальним - 50%, у зв`язку з тим, що його стаж служби в поліції становить понад 25 років, а з часу досягнення позивачем стажу служби в поліції - 19 років 00 місяців 00 днів йому нараховується максимальна кількість днів додаткової оплачуваної відпустки - 15 діб.

Наведене свідчить про те, що позивач максимально реалізував своє право на розмір надбавки за стаж служби в поліції та кількість днів додаткової оплачуваної відпустки і більше він отримати не зможе.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність порушених прав позивача в частині встановлення йому надбавки за вислугу років та надання йому додаткової оплачуваної відпустки.

Про відсутність підстав для задоволення рапорту позивача від 30 серпня 2021 року в указаній частині обґрунтовано зазначено відповідачем і у листі від 07 вересня 2021 року №4067/123/05/12-2021.

Отже, безпідставними є позовні вимоги і про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та зарахувати позивачу стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, сформовану з 01 серпня 1998 року по 06 листопада 2015 року - з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби в органах ДСБЕЗ, КР та УБОЗ, з 12 серпня 2014 року по 11 вересня 2014 року - з розрахунку 3 місяці за 1 місяць служби (відрядження в зону АТО), та встановити надбавки, надання додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років з урахуванням періоду пільгової вислуги років, відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію".

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов є передчасним та безпідставним. Судом не встановлено порушень прав позивача. Відтак, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 24 березня 2022 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач - Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області (м. Чернівці, вул. Головна, 24).

Суддя О.П. Лелюк