Справа № 703/3943/21
Суддя: Ігнатенко Т. В.
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/3943/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Бойко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення

встановив:

02 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії БАБ №633090 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення поліцейського СРПП ВП №2 Черкаського РУП капрала поліції Самокоза Богдана Валерійовича від 27 листопада 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді 8500 гривень штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою поліцейського СРПП ВП №2 Черкаського РУП капрала поліції Самокоза Б.В. від 27 листопада 2021 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді 8500 гривень штрафу. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 27 листопада 2021 року о 09 годині 50 хвилин позивач в м. Сміла по вул. Т.Шевченка керувався автомобілем «Mersedes Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , щодо якого порушено обмеження, встановлені митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення, автомобіль заїхав на територію України 22 листопада 2019 року, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачено ч.8 ст.121 КУпАП. Вказану постанову позивач вважає незаконною. Так, зазначений транспортний засіб був ввезений ним на митну територію України 09 березня 2020 року у митному режимі тимчасове ввезення до 1 року з метою особистого користування. В постанові поліцейський помилково вказану дату його заїзду 22 листопада 2019 року. Позивач є громадянином Литовської Республіки, а в м. Сміла проживає його мати ОСОБА_3 , 1938 року народження, яка має громадянство України. Внаслідок перенесеного ішемічного інсульту мати отримала першу групу інвалідності і потребує сторонньої допомоги. В зв`язку з похилим віком матері і її незадовільним станом здоров`я позивач змушений її доглядати і забезпечувати її життєві потреби. З метою недопущення порушення митного законодавства України і в зв`язку з неможливістю залишити матір без догляду в Україні 05 червня 2020 року позивач разом з матір`ю в пункті пропуску Ягодин пересік державний кордон України в напрямку Республіки Польща, яка є транзитною країною по дорозі до Литовської Республіки. Оскільки в Республіці Польща були введені карантинні обмеження щодо перетинання кордону для громадян України, тому мати не пропустили до Євросоюзу. 06 червня 2020 року позивач здійснив ще дві спроби перетину кордону з Республікою Польща, сподіваючись, що інші зміни працівників пункту пропуску все ж пропустять його мати. Проте, у в їзді до Республіки Польщі матері позивача було відмовлено. Повернувшись до м. Сміла позивач звернувся до Державної міграційної служби України з наміром отримати посвідку на постійне місце проживання в Україні, однак йому було повідомлено, що іноземні громадянина можуть знаходитися на території України до закінчення введеного в країні карантину. Позивач стверджує, що у він не мав умислу на порушення митних правил, оскільки існували обставини, які об`єктивно перешкоджали вивезти автомобіль у строки, визначені ст.380 МК України. Запровадження карантинних обмежень на території України та Європи по перетину кордону, похилий вік матері позивача і вкрай незадовільний стан її здоров`я, а також необхідність по її догляду, на думку позивача, свідчить про дійсну неможливість вивезення ним за межі митної території України автомобіля у встановлений МК України строк. Стверджує, що його дії не спричинили шкоди громадським або державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом. Незаважаючи на заперечення позивача, поліцейський виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, у наданні можливості викласти свої заперечення письмово відмовив. Позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 15 вересня 2021 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу право на подання до суду протягом п`ятнадцятиденного строку з дня отримання копії ухвали відзиву на позовну заяву з всіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, та що копія даного відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи одночасно з надісланням відзиву до суду, докази про що повинні бути приєднані до відзиву.

25 березня 2022 року на адресу суду надійшов відзив представника ГУНП в Черкаській області на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню. Так, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 27 листопада 2021 року серії БАБ №633090 позивача, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 8500 гривень. Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, позивач керував транспортним засобом щодо якого порушено обмеження встановлені Митним кодексом України. Представник відповідача вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП, не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності. Стверджує, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а позовна вимога про скасування постанов про вчинення адміністративного правопорушення БАБ №633090 від 27 листопада 2021 року не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивач керував транспортним засобом щодо якого порушено обмеження встановлені Митним кодексом України, а ГУНП в Черкаській області, як суб`єкт владних повноважень, під час винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений КУпАП. З врахуванням викладеного, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

До вказаного відзиву відповідачем докази, на яких ґрунтуються заперечення щодо позовну, не додано.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Терещенко С.І. у судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи проводити без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує та на їх задоволенні наполягає.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Черкаській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву та заперечень до суду не направив.

Згідно ч.3 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З врахуванням положень ч.3 ст.205 та ч.4 ст.229 КАС України, суд вважає за можливе судовий розгляд адміністративної справи проводити без участі сторін та фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку,

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбаченіКонституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч.2, 4 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимогстатті 283 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою поліцейського СРПП відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області капрала поліції Самокоз Б.В. серії БАБ №633090 від 27 листопада 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 (в перекладі на українську мову - ОСОБА_1 ) - позивача у справі, притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 8500 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, за те, що він 27 листопада 2021 року о 09 годині 52 хвилини в м. Сміла по вул. Т.Шевченка керував автомобілем «Mersedes Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення, автомобіль заїхав на територію України 22 листопада 2019 року (а.с.5).

При цьому, суд звертає увагу, що вищевказана постанова не містить конкретної норми Митного кодексу України, якого врегульовано питання щодо строків тимчасового ввезення автомобіля на територію України, та вимоги якої, на думку працівника поліції, порушив позивач.

Відповідно до ч.8 ст.121 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною частиною статті настає в разі керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Згідно ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, жодного доказу, на підставі якого відповідач прийшов до висновку про наявність в діях позивача ОСОБА_1 порушення вимог Митного кодексу України та, як наслідок, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

При цьому, відповідні відмітки про перетин кордону України позивача ОСОБА_1 , які містять у документі, що посвідчує його особу, а саме у паспорті громадянина Республіки Литви, не є доказом перетину кордону України транспортним засобом, який зазначений в оскаржуваній постанові та яким керував позивач.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Однак, у постанові серії БАБ №633090 від 27 листопада 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, не зазначені докази, які свідчать про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

При цьому, графа постанови: «до постанови додаються …» - інспектором не заповнена, що свідчить про відсутність будь-яких доказів, отриманих в порядку, визначеному чинним законодавством України, щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Згідно правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №537/2088/17, правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися виключно на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Враховуючи, що відповідачем не надано жодного доказу, на підставі якого поліцейський прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, суд приходить до висновку, що поліцейським при винесенні оскаржуваної постанови, всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів не здійснено.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п. 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення, на думку працівника поліції, позивачем обмежень, встановлених Митним кодексом України. Однак, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення, з якого, при цьому, неможливо встановити норму Митного кодексу України, якою врегульовано строки тимчасового ввезення транспортних засобів на територію України, які працівник поліції вважає порушеними, не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

Відповідно до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п.2 ст.6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст.6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяннями, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем не надано, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи, що при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення працівником поліції допущено порушення прав позивача, а саме не надано належних та допустимих доказів правомірності постанови, суддя приходить до висновку, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, закриттю, що буде відповідати повному та належному захисту прав позивача, який здійснений, відповідно до імперативних приписів ст.286 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відсутність клопотання позивача щодо покладення судових витрат на відповідача, суд вважає, що судові витрати на даний час стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст.8, 9, 62 Конституції України, ст.9, 222, 245, 251, 280 КУпАП, ст.77, 139, 205, 229, 241-246, 255, 286, 288 КАС України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії БАБ №633090 від 27 листопада 2021 року, винесену поліцейським СРПП ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області капралом поліції Самокоз Богданом Валерійовичем про притягнення ОСОБА_1 (в перекладі на українську мову - ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 8500 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (в перекладі на українську мову - ОСОБА_1 ), на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, - закрити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Черкаській області, адреса: 18036, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57, .

Головуючий Т.В. Ігнатенко