Справа № 340/9962/21
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м. Кропивницький справа №340/9962/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )
до Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області (28023, Кіровоградська область, Олександрійський район, смт. Пантаївка, вул. Миру, 7а, код ЄДРПОУ - 04366488)
провизнання протиправним та скасування пункту рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 6 частини 1 рішення Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 09.11.2021 № 351 Про відмову у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для потреб громадян;

- зобов`язати Пантаївську селищну раду Олександрійського району Кіровоградської області надати учаснику бойових дій ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, яка знаходиться на території Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області поблизу с.Диківка, яка знаходиться за межами населеного пункту згідно поданого нею клопотання від 20.10.2021 зареєстрованого 22.10.2021 за №1373.

ІІ. виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що у встановленому законом порядку звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, однак відповідачем було відмовлено у її задоволенні. Підставою відмови зазначено, невідповідність поданих графічних матеріалів вимогам законів. Не погоджуючись з такою відмовою позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Представник відповідача (надалі відповідач) в письмовому відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилався на правомірність та обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення, оскільки відсутні будь-які порушення прав та інтересів позивача. Відповідач зазначив, що запитувана земельна ділянка бажана земельна ділянка надана у користування, як сіножать.

Позивачкою подана відповідь на відзив.

ІІІ. Заяв (клопотання) учасників справи інші процесуальні дій у справі.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

24.01.2022 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.

07.02.2022 року до суду подана відповідь на відзив.

Інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подано.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

За приписами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів, судом встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою від 20.10.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області поблизу с.Диківка, яка знаходиться за межами населеного пункту.

До заяви додані копія паспорту, довідки про реєстрацію місця проживання, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера та графічний матеріал місця розташування земельної ділянки (а.с.4-8).

Пунктом 6 частини 1 рішення Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 09.11.2021 № 351 Про відмову у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для потреб громадян позивачці відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, вказавши, що подані графічні матеріали не відповідають вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, у відповідності до частини сьомої статті 118 ЗК України (а.с.9-10).

Не погоджуючись з такою відмовою, що відображена у оскаржуваному рішенні, вважаючи його протиправним позивачка звернулася до суду з даним позовом за захистом порушеного на його думку, права.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Предметом даного спору, є законність рішення Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 09.11.2021 № 351 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для потреб громадян» в частині відмови позивачу.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій".

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Згідно з частиною 1 статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 6 статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

При цьому частиною 7 статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу зазначеної норми суд дійшов висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Так, відповідач приймаючи оскаржуване рішення мотивував посилаючись на те, що додані графічні матеріали не відповідають нормам закону та підзаконних нормативно-правових актів, при цьому наведена лише стаття 118 ЗК України. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідачем не зазначено у самому рішенні в чому конкретно проявлена невідповідності графічних матеріалів.

До матеріалів позову долучена копія бажаного місця розташування земельної ділянки для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.6), а також додатково витребувано докази розташування бажаної земельної ділянки. Огляд долучених до матеріалів справи доказів не дає суду підстав дійти висновку про порушення позивачем статті 118 ЗК України.

Згідно частини 7 статті 188 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Виходячи з положень зазначених норм, в оскаржуваному рішенні про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою повинні бути наведені конкретні мотиви відмови із зазначенням норми закону чи іншого нормативно-правового акту.

Дослідивши оскаржуване рішення суд наголошує, що останній містить лише посилання на норми Земельного Кодексу України, при цьому не зазначаючи конкретизації, що не дає підстави встановити дійсну підставу відмови.

Суд не бере до уваги викладені у відзиві твердження відповідача про те, що фактично підставою стала неможливість визначити бажане місце розташування земельної ділянки та ідентифікувати з доданих позивачем викопіювання. Проте, відповідна конкретизована підстава для відмову в оскаржуваному рішенні не зазначена, яку можливо було перевірити на предмет законності.

У позовній заяві позивач зазначив, що бажане місце земельної ділянки ним позначена на графічному матеріалі, який роздрукований із Публічної кадастрової карти України.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що оскаржуване рішення без зазначення конктеризації «невідповідності графічних матеріалів», не може вважатися правомірною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

У свою чергу, суд не бере до уваги долучену довідку старости села Диківка №173 не може бути належним та допустимим доказом невідповідності місця розташування земельної ділянки, оскільки не містить дати її видання та не містить не доказів того, що саме земельна ділянка на яку претендує позивач надана у користування громадянам. Також, дана довідка не містить доказів надання бажаної земельної ділянки у користування, відповідачем не долучено відповідного рішення або договору оренди землі.

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів зареєстрованого права користування громадян на земельну ділянку щодо якої претендує позивач.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем у порушення вимог Земельного Кодексу України не відповідає критеріям відповідності, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню, як протиправний.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

У позовній заяві позивач просить зобов`язати відповідача затвердити не пізніше 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнятий відповідачем у порушення вимог Земельного Кодексу України не відповідає критеріям відповідності, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню, як протиправний.

Відповідно до пункту 23 частини 1 статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

У позовній заяві позивач просить зобов`язати відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

У свою чергу, суд не погоджується з такою вимогою позивачки та зазначає наступне.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання вмотивованої відмови у його наданні, регламентовано положеннями Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Щодо ефективності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачкою усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Правова оцінка спірного рішення стосувалася лише тих мотивів, які наведено у рішенні. Однак суд не досліджує, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачкою усі інші умови для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. За таких обставин у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Станом на день розгляду справи суду не наведено жодних обставин, які б свідчили про те, що відповідач буде ухилятись від зобов`язання повторно розглянути заяву позивачки.

Виходячи з наведених норм права та встановлених по справі дійсних обставин, суд дійшов висновку, що належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, необхідно визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 20.10.2021 року (зареєстровану 22.10.2021 року за №1373).

Аналогічний правовий висновок щодо способу захисту викладений Верховним Судом у постанові від 08.11.2019 року у справі №420/914/19 (адміністративне провадження №К/9901/22169/19).

Поряд з тим, суд звертає увагу позивача на те, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.

Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункту 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення та зобов`язання повторно розглянути заяву позивача, тобто про часткове задоволення позову.

VI. Судові витрати.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачений судовий збір в розмірі 908 грн., сплачений судовий збір підлягає частковому відшкодуванню в розмірі 908,00 грн., який належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 246, 255, 260-263, 292-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 6 частини 1 рішення Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 09.11.2021 № 351 Про відмову у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для потреб громадян.

Зобов`язати Пантаївську селищну раду Олександрійського району Кіровоградської області на найближчій сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.10.2021 зареєстрованого 22.10.2021 за №1373 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою землеустрою для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, яка знаходиться на території Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області поблизу с.Диківка, яка знаходиться за межами населеного пункту, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (27247, Кіровоградська область, Бобринецький район, с. Кетрисанівка, код ЄДРПОУ - 04365508).

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Суддя

Кіровоградського окружного

адміністративного суду Р.В. Жук