Справа № 380/12072/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/12072/21 пров. № А/857/23477/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року, головуючий суддя Гулик А.Г., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУПФУ у Львівській області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, врахувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018 - 2020 роки; зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу з 11.01.2021 року пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії - за 2018 - 2020 роки, нарахування належної пенсії провести з урахуванням фактично виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що визначаючи позивачу розмір пенсії за віком, відповідач застосував показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015, 2016 роки (з індексацією), який використовується для обчислення пенсій, що призначені до 2017 року. Позивач вважала, що відповідач протиправно не застосував для обчислення розміру його пенсії розмір середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018, 2019 та 2020 як років, які передують року звернення за призначенням відповідної пенсії..

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови при призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV врахувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018 - 2020 роки; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 11.01.2021 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії - за 2018 - 2020 роки із врахуванням фактично виплачених сум; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у спірних правовідносин має місце переведення з одного виду пенсії на інший, а не первинне призначення пенсії. Тому застосування розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018, 2019 та 2020 як років, які передують року звернення позивача є помилковим.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

10.06.2008 року позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України від 16.12.1993 року №3723 «Про державну службу» (далі - Закон №3723).

11.01.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058.

З 11.01.2021 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058. При визначенні заробітної плати, з якої обчислено розмір пенсії за віком відповідачем застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015, 2016 роки (з індексацією), який використовується для обчислення пенсій, що призначені до 2017 року.

24.05.2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою б/н з приводу розрахунку перерахованої пенсії.

Листом від 18.06.2021 року №7409-6210/П-52/8-1300/21 відповідач повідомив позивача, що його переведено на пенсію за віком на підставі Закону №1058 та виклав у листі калькуляцію перерахованої пенсії.

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обчислення пенсії за віком за нормами Закону №1058 з урахуванням показника середньої заробітної плати в України, що використовувався для обчислення розміру пенсії з 01 жовтня 2017 року протиправними, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що застосування при розрахунку позивачу пенсії за Законом №1058-IV за його заявою від 11.01.2021 року показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014-2016 роки є безпідставним, оскільки такий показник мав бути врахований за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії у 2021 році, тобто за 2018-2020 роки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Положеннями статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із статтею 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Виходячи з системного аналізу вищевикладених норм Закону №1058-ІV, виплата пенсії за вислугою років не входять до правового регулювання цього Закону, і є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб.

Як встановлено судом першої інстанції, отримуючи пенсію за вислугою років позивач не користувався жодним із видів передбачених пенсій, встановлених Законом №1058-ІV, тому звернувшись до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком, позивач використав право на призначення пенсії в солідарній системі відповідно до Закону №1058-ІV вперше.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший.

Разом з тим встановлено, що позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV в березні 2021 року позивач звернувся вперше.

При цьому встановлено, позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідач протиправно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, враховуючи те, що позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", тому колегія суддів вважає, що призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має відбутися вперше (переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного Закону відсутнє), тому позивач має право на перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV .

Вирішуючи даний спір, суд враховує правову позицію Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №428/450/17, згідно з якою якщо особі, якій до досягнення загального пенсійного віку була призначена та виплачувалась пенсія іншого виду і на підставі іншого Закону, при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV у зв`язку із досягненням такого віку пенсія повинна обраховуватись на підставі положень статті 40 Закону №1058-ІV як вперше призначена.

Вказана правова позиція Верховного Суду підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №876/5312/17.

Відтак, вірним є висновок суду попередньої інстанції про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови при призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV врахувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018 - 2020 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року у справі №380/12072/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький