Справа № 160/4519/21
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 160/4519/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання Ліненко А.О.

за участю представників позивача Воловика С.О. та Замули Р.О.

представників відповідача Леонова О.В. та Севранської І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків від 18.06.2021

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 року (головуючий суддя Сліпець Н.Є.)

в адміністративній справі №160/4519/21 за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" до відповідача Державної податкової служби України в особі Східного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (ПрАТ «ДТРЗ»), звернувся 25.03.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача Державної податкової служби України в особі Східного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, просив:

- визнати протиправними дії Східного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків в частині надання відмови Приватному акціонерному товариству "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" у перерахуванні переплати з податку на додану вартість в сумі 10 000 000грн. на рахунок Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" у системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- зобов`язати Державну податку службу України скоригувати загальну суму поповнення рахунку Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" в системі електронного адміністрування податку на додану вартість шляхом її збільшення на суму 10 000 000грн.

В обґрунтування позову зазначено, що ПрАТ «ДТРЗ» у зв`язку з наявністю переплати з ПДВ звернулось до відповідача із заявою про перерахування вказаної переплати на власний рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Проте, відмовляючи у перерахуванні переплати з податку на додану вартість на рахунок ПрАТ «ДТРЗ» у системі електронного адміністрування податку на додану вартість відповідач послався на ст. 43 ПКУ та наявність у позивача податкового боргу. Натомість позивач зазначає, що положень ст.43 ПКУ у разі повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 200-1.5 ст.200-1 цього Кодексу, такі кошти підлягають поверненню виключна на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в установі банку. Таким чином, повернення надміру сплачених сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість на електронний рахунок з податку на додану вартість при наявності у платника податків податкового боргу з податку на прибуток, не суперечить приписам податкового законодавства. Так, заява позивача про повернення надміру сплачених податкових зобов`язань була подана відповідно до вимог податкового законодавства. На підставі вищенаведеного, просить суд задовольнити позов.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 року позов задоволено:

- визнано протиправними дії відповідача в частині надання відмови позивачу у перерахуванні переплати з податку на додану вартість в сумі 10 000 000грн. на рахунок Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» у системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- зобов`язано відповідача скоригувати загальну суму поповнення рахунку Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» в системі електронного адміністрування податку на додану вартість шляхом її збільшення на суму 10000000 грн.

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270грн.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритий у Державній казначейській службі, не є поверненням надміру сплачених платником податків грошових зобов`язань на поточний рахунок платника в установі банку, яке обмежено пунктом 43.2 статті 43 ПК України. Таким чином, дії відповідача щодо відмови у перерахуванні переплати з податку на додану вартість в сумі 10 000 000грн. на рахунок ПрАТ «ДТРЗ» у системі електронного адміністрування податку на додану вартість не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є протиправними.

Не погодився з рішенням суду першої інстанції відповідач, та подав апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що перерахування переплати з податку на додану вартість на рахунок підприємства позивача у системі електронного адміністрування станом на дату повернення є не можливим, оскільки проведеним аналізом даних інтегрованих карток інформаційної системи органів ДПС «Податковий блок» встановлено наявність боргу з податку на прибуток у сумі 10324675,27 грн. Крім того, в порушення п.2 розділу II Порядку №60 позивачем не зазначено дату сплати і реквізити з платіжного документа, за якими кошти перераховано до бюджету. На підставі вищенаведеного просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги. Просять (кожен окремо) апеляційну скаргу задовольнити рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представники позивача проти апеляційної скарги заперечили, просять (кожен окремо) рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» (ПрАТ «ДТРЗ») є платником податку на додану вартість та перебуває на обліку в Східному міжрегіональному управлінні Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків.

З інтегрованої картки інформаційної системи органів ДПС «Податковий блок» платника податку ПрАТ «ДТРЗ» вбачається, що станом на 26.01.2021 року наявна переплата з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів в сумі 12 262 228,63 грн., що підтверджується також і листами Державної податкової служби України від 26.01.2021 року за №1977/6/99-00-20-01-02-06, від 28.01.2021 року №2220/6/99-00-20-01-02-06.

Позивач (ПрАТ «ДТРЗ»), звернувся до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з заявою від 24.02.2021 року за №15-01/133 про зарахування переплати з податку на додану вартість у розмірі 10 000 000грн., на власний рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

16.03.2021 року позивачем (ПрАТ «ДТРЗ») отримало від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків лист від 11.03.2021 року за №1193/6/32-00-04-03-03-09, яким відмовлено у перерахуванні на рахунок ПрАТ «ДТРЗ» у системі електронного адміністрування податку на додану вартість переплати в розмірі 10000000 грн.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови перерахуванні переплати з податку на додану вартість в сумі 10 000 000грн., на рахунок ПрАТ «ДТРЗ» у системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Податкового кодексу України, норми Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №569.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Предметом даного спору є правомірність/протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу у перерахуванні переплати з податку на додану вартість в сумі 10 000 000грн. на рахунок Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" у системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Слід також взяти до уваги, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" запроваджено систему електронного адміністрування ПДВ з 1 січня до 1 липня 2015 року (або до дати, визначеної в окремому рішенні Верховної Ради України про скорочення терміну перехідного періоду відповідно до пункту 7 Прикінцевих положень Закону 71) - у тестовому режимі; з 1 липня 2015 року - на постійній основі.

Відповідно до п.200-1.1 ст.200-1 ПК України система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: суми податку, що містяться у складених та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України; суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. 200-1.4 ст. 200-1 ПК України на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти:

а) з поточного рахунку такого платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу;

б) з поточного рахунку такого платника в сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань з цього податку;

в) з рахунків платників, відкритих у відповідних органах казначейства для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, а рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до Закону України про Державний бюджет України;

г) з бюджету в сумах надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість, повернутих платнику податків у порядку, встановленому пунктом 43.4-1 статті 43 цього Кодексу.

Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В силу пункту 2 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №569 встановлено, що рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість відкриваються у Державній казначейській службі.

Водночас, згідно пункту 43.4-1 статті 43 Податкового кодексу України у разі повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу, такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в установі банку.

Відповідно до пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що з листа Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 11.03.2021 №1193/6/32-00-04-03-03-09 вбачається, що підставою для відмови у перерахуванні переплати з податку на додану вартість в сумі 10 000 000грн. на рахунок ПрАТ «ДТРЗ» у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, стало те, що відповідно до інтегрованих карток інформаційної системи органів ДПС «Податковий блок», станом на дату подання заяви, ПрАТ «ДТРЗ» має заборгованість зі сплати податку на прибуток у сумі 10324675,27 грн.

При цьому у своєму листі відповідач посилається на вимоги пунктів 43.1 та 43.2 статті 43 ПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції досліджує вимоги пунктів 43.1 та 43.2 статті 43 ПК України та наявність у позивача податкового боргу.

Відповідно до пункту 43.1 статті 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно пункту 43.2 статті 43 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що наявність податкового боргу позбавляє платника податків права на отримання надмірно сплачених коштів за такими напрямами повернення на поточний рахунок платника податків в установі банку або повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

При цьому, щодо інших напрямів використання таких коштів, то наявність податкового боргу, не є підставою для відмови у поверненні сум надмірно сплачених митних та інших платежів.

Отже, повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритий у Державній казначейській службі, не є поверненням надміру сплачених платником податків грошових зобов`язань на поточний рахунок платника в установі банку, яке обмежено пунктом 43.2 статті 43 ПК України.

Таким чином, дії відповідача щодо відмови у перерахуванні переплати з податку на додану вартість в сумі 10 000 000грн. на рахунок ПрАТ «ДТРЗ» у системі електронного адміністрування податку на додану вартість не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є протиправними.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в постанові Верховного Суду від 31.07.2020 року у справі № 280/701/19 розглянуто питання застосування вимоги пунктів 43.1 та 43.2 статті 43 ПК України та наявності у платника податків податкового боргу з інших податків.

Так, Верховним Судом зазначено, що Порядком взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року № 1146, не передбачено повернення надміру сплачених коштів шляхом їх зарахування на рахунок платника ПДВ у системі електронного адміністрування ПДВ, спростовуються приписами пункту 4 вказаного порядку, відповідно до якого у разі повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з ПДВ, зарахованих до бюджету з рахунку платника податку в системі електронного адміністрування ПДВ у порядку, визначеному пунктом 200-1.5 статті 200-1 ПК України, такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування ПДВ, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з ПДВ чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в установі банку.

Вказана норма підзаконного нормативно-правового акта узгоджується із нормами ПК України, зокрема, приписами пункту 43.4-1 статті 43 та пунктів 200-1.4. 200-1.5 статті 200-1.

Крім цього, порядком сплати грошових зобов`язань та погашення податкового боргу платників податків, передбаченого пунктом 87.1 ПК України, встановлено, що джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з ПДВ, що виникли після 1 липня 2015 року, є виключно кошти, які обліковуються в системі електронного адміністрування ПДВ, а джерелом погашення податкового боргу з відповідного платежу можуть також бути надміру сплачені суми з інших платежів до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених пунктом 43.4-1 статті 43 цього Кодексу для надміру сплачених сум з ПДВ.

Отже, з урахуванням приписів пункту 200-1.7 статті 200-1 ТІК України, кошти, зараховані на рахунок платника в системі електронного адміністрування ПДВ можуть використовуватися для погашення податкового боргу виключно з ПДВ.

Враховуючи, що на час дії спірних правовідносин у позивача був відсутній податковий борг, а погашення податкового боргу з інших обов`язкових платежів за рахунок надміру сплачених коштів з ПДВ не передбачено законом, обґрунтування відмови податкового органу зарахувати переплату позивача з ПДВ на його рахунок у системі електронного адміністрування ПДВ наявністю у позивача податкового боргу з інших податків, обов`язкових платежів, є неправильним застосуванням норми пункту 43.2 статті 43 ПК України, відповідно до якої у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми, грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №280/701/19 дійшла висновку, що неправомірними діями відповідача було допущено необґрунтоване втручання у захищене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право позивача мирно володіти та розпоряджатися своїм майном, яке згідно з практикою Європейського Суду полягає з тому, що будь-яке втручання органів влади має бути законним і переслідувати законну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто «справедливого співвідношення між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, врахувавши висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 31.07.2020 року у справі №280/701/19, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача скоригувати загальну суму поповнення рахунку Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" в системі електронного адміністрування податку на додану вартість шляхом її збільшення на суму 10 000 000грн.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем доведені обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

При цьому, відповідачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, не доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо відмови позивачу у перерахуванні переплати з податку на додану вартість в сумі 10 000 000грн. на рахунок Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" у системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються нормами законодавства України, що регулюють дані правовідносини,

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду, не підлягають розподілу судові витрати.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків від 18.06.2021 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 23.02.2022 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 23.02.2022.

В повному обсязі постанова виготовлена 21.03.2022.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова