Справа № 420/11228/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/11228/21

Головуючий І інстанції: Самойлюк Г.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Димерлія О.О., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 12.10.2021р.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області про зобов`язання провести перерахунок та виплату невиплаченої частини одноразової грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

04.12.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплатити йому невиплачену частину одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 10246 грн., що складає 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком станом на 01.01.2021р., у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020р. №3-р/2020.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач, як ветеран війни, інвалід війни ІІ групи, має право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком. Однак, відповідачем безпідставно застосовано положення постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 08.04.2021р. №325 в частині значного зменшення виплати йому одноразової грошової допомоги у фіксованому розмірі - 3906 грн.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021р. у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021р. у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач 27.10.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2021р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

05.11.2021р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2021р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач, у свою чергу, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для їх задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 є інвалідом ІІ (другої) групи та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 09.07.2009р.

13.05.2021р. позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги до 5 травня 2021р. у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Листом від 27.05.2021р. №1208, за результатами розгляду вищевказаної заяви позивача щодо перерахунку та виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2021р., як інваліду ІІ групи внаслідок війни у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, відповідач повідомив, що грошова допомога до 5 травня за 2021р. була призначена та виплачена йому відповідно до вимог чинного законодавства у розмірі - 3906 грн.

Не погодившись із виплаченою сумою одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог та, відповідно, неправомірності спірних дій відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Зокрема, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або ж тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття із незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ст.46 Конституції України).

Згідно з ч.2 ст.95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Статтею 116 Конституції України визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики, політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, а також охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Так, правовий статус ветеранів війни врегульовано Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. № 3551-XII (зі змінами та доповненнями).

За приписами ст.13 Закону №3551-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998р. №367-XIV), щорічно до 5 травня інвалідам війни II групи виплачується разова грошова допомога у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком.

Згідно з пп. «б» пп.1 п.20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. №107-VI, що набрав чинності 01.01.2008р., текст вказаної вище ст.13 Закону №3551-XII викладено у такій редакції: «щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Як загально відомо, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пп. «б» пп.1 п.20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. №107-VI.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014р. №79-VІІІ, що набрав чинності 01.01.2015р., розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено п.26, яким встановлено, що норми і положення ст.ст.12,13,14,15,16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати, зокрема, розмір разової грошової допомоги до 5 травня.

На виконання вищезазначених приписів Бюджетного кодексу України, з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України №3551-XII і «Про жертви нацистських переслідувань», Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні щодо окремого бюджетного року постанови: від 31.03.2015р. №147, від 02.03.2016р. №141, від 05.04.2017р. №233, від 14.03.2018р. №170, від 20.03.2019р. №237, від 19.02.2020р. №112 та від 08.04.2021р. №325, якими визначався, зокрема, розмір та порядок виплати разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи.

Зокрема, у постанові Кабінету Міністрів України від 08.04.2021р. №325 було визначено розмір виплати разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни (ІІ групи) - 3906 грн.

Натомість, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020р. №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.ст.12,13,14,15 та 16 Закону №3551-XII (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №45, ст.425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України у цьому рішенні вказав на те, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України. Встановлення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу іншого, ніж у ст.ст.12,13,14,15 та 16 Закону №3551-XII, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону №3551-XII, що суперечить принципу верховенства права, встановленому ст.8 Конституції України.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 18.12.2018р. № 12-р/2018 наголошував, що забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них ч.1 ст.65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з ч.5 ст.17 Конституції України в поєднанні з ч.1 цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону №3551-XII, не має залежати від матеріального становища сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави (абз.9 п.6 мотивувальної частини).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» регламентовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Разова грошова допомога особам з інвалідністю внаслідок війни є «доходом» та «власністю» (матеріальним інтересом, захищеним ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів №11 та №14 (04.11.1950р.) Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10) від 26.06.2014р., зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п.52).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005р. №5-рп/2005, від 29.06.2010р. №17-рп/2010, від 22.12.2010р. №23-рп/2010, від 11.10.2011р. №10-рп/2011).

Згідно з ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020р. №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) встановлено, що окреме положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже, на момент нарахування і виплати позивачу одноразової грошової допомоги та на дату звернення позивача із заявою до відповідача про перерахунок допомоги діяла ст.13 Закону №3551-XII в редакції Закону №367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10рп/2008), яка передбачала розмір допомоги до 5 травня особам з інвалідністю у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на те, що разова грошова допомога до 05 травня виплачена позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2021р. №325, а саме, у розмірі 3906 грн. з огляду на наступне.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021р. №325, відповідно до ч.7 ст.20 Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України, було вирішено затвердити «Порядок використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань».

Пунктом 3 вищезазначеної постанови було постановлено Міністерству фінансів і Державній казначейській службі забезпечити до 16 квітня поточного року перерахування коштів Міністерству соціальної політики для їх спрямування структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій з метою виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

«Порядком використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань» (затв. постановою КМУ від 08.04.2021р. №325) визначено механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Щорічна разова грошова допомога ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань та соціальна допомога особам, які мають особливі та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною» для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, а додатком до цього Порядку встановлено розміри виплати у 2021р. разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Згідно з вказаною вище постановою Кабінету Міністрів України, разова грошова допомога до 5 травня у 2021р., зокрема, особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується у таких розмірах: I групи - 4421 грн.; II групи - 3906 грн.; III групи - 3391 грн.

Верховний Суд у рішенні від 08.04.2020р. у справі №826/25373/15 вказував, що подолання ієрархічної колізії нормативно-правових актів, тобто колізії, яка виникає внаслідок регулювання одних фактичних відносин нормами, закріпленими в актах, що мають різну юридичну силу, здійснюється за таким правилом: у разі суперечності застосовуються норми, що закріплюються в нормативно-правових актах, які мають більш високу юридичну силу.

Так, Конституція України, як акт найвищої юридичної сили встановлює, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими у відповідності до Конституції та законів України (ст.113).

Вища юридична сила закону полягає, зокрема, у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм.

Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. Тобто, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

З огляду на викладене вище, з 27.02.2020р. норми і положення, зокрема ст.ст.12,13,14,15 та 16 Закону №3551-XII, не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. У цьому випадку застосуванню підлягають положення ст.13 Закону №3551-XII в редакції Закону №367-XIV, ч.5 якої встановлено виплату разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Отже, аналізуючи фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції щодо необхідності виплати позивачу допомоги до 5 травня за 2021р. у недоплаченому розмірі, відповідно до приписів до ст.13 Закону №3551-XII (у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком).

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25.03.2021р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: О.О. Димерлій

В.О. Скрипченко