Справа № 160/11330/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2022-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2022 року м. Дніпросправа № 160/11330/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року в адміністративній справі №160/11330/21 (головуючий суддя першої інстанції - Рябчук О.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 09.07.2021 року звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині прийняття рішення щодо утримання з пенсії ОСОБА_1 переплати пенсійної виплати за період з 11.12.2014 по 30.09.2019 у сумі 151662,32 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми пенсії, утримані за відповідний період;

- у порядку ст. 382 КАС України, після набрання рішенням законної сили, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати у встановлений законом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних заначено, що позивач була звільнена з посади судді в 2010 році та в подальшому поновлена на посаді на підставі рішення Європейського суду з прав людини в березні 2020 року. В 2014 році позивач набула права на пенсію та їй була призначена та вилачувалась пенсія за віком до поновлення на посаді. Починаючи з березня 2021 року розмір пенсійних виплат позивачу було зменшено, з приводу чого вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за наданням роз`яснень. Відповідач повідомив ОСОБА_1 , що за період з 11.12.2014 року по 31.12.2020 року утворилась переплата пенсії позивачу у зв`язку із працевлаштуванням. При цьому, жодних зловживань щодо отримання пенсійних виплат з боку позивача допущено не було.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо утримання з пенсії ОСОБА_1 переплати пенсійної виплати за період з 11.12.2014 року по 30.09.2019 року в сумі 151662,32 грн..

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми пенсії, утримані за відповідний період.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Апелянт зазначає, що діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а позовні вимоги є безпідставними, у зв`язку з чим просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_1 (раніше прізвище ОСОБА_2 ) з лютого 1985 року працювала на посаді судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Постановою Верховної Ради України від 17 червня 2010 року №2352-VI ОСОБА_2 звільнено з посади судді за порушення присяги на підставі пункту 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України.

02 червня 2010 року позивач звернулась до Вищого адміністративного суду України з позовом, в якому просила визнати неправомірним та скасувати рішення Вищої ради юстиції від 26 травня 2010 року в частині підтримання подання члена Вищої ради юстиції щодо звільнення її з посади судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

22 липня 2010 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання неправомірною та скасування Постанови Верховної Ради України від 17 червня 2010 року №2352-VI у частині звільнення її з посади судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за порушення присяги судді.

За результатами розгляду справи Вищий адміністративний суд України постановою від 23 вересня 2010 року позовні вимоги задовольнив частково: визнав незаконною Постанову Верховної ради України 17 червня 2010 року №2352-VI у частині звільнення позивача з посади судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за порушення присяги судді.

23 грудня 2010 року Верховна Рада України повторно здійснила розгляд подання про звільнення ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) з посади судді та постановою № 2867-УІ звільнила її з посади судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за порушення присяги судді.

20 березня 2011 року ОСОБА_2 подала до Європейського суду з прав людини заяву проти України.

19 січня 2017 року Европейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Куліков та інші проти України», зокрема і за заявою ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) №20554/11, та встановив порушення стосовно позивача пункту 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності та статті 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.

26 червня 2017 року ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2010 року у справі №П-93/ 10, П-156/10 на підставі пункту 3 частини першої статті 237 КАС (в редакції, чинній на час подання заяви до суду).

За результатами розгляду справи 15 лютого 2018 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову, якою скасувала постанову Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2010 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірним та скасування рішення Вищої ради юстиції від 26 травня 2010 року в частині підтримання подання члена Вищої ради юстиції, а справу у цій частині передали на новий судовий розгляд до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 лютого 2019 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року, скасовано постанову Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 23 грудня 2010 року № 2867-VІ в частині звільнення ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) з посади судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

В період розгляду судами справи про звільнення, позивач набула право на пенсію за віком.

ОСОБА_1 з 11.12.2014 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.

Наказом голови Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області №22-к від 04 березня 2020 року суддя ОСОБА_1 приступила до виконання посадових обов`язків з 4 березня 2020 року (а.с.25).

17.03.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з повідомленням про поновлення на роботі.

На підставі заяви від 23.10.2020 року ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії в зв`язку з працевлаштуванням на підставі довідки від 12.08.2020 року №6/2/20-вих., виданої Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом за №0400-010503-8/121824 від 18.12.2020 року повідомило позивача про наявність переплати пенсії в зв`язку з працевлаштуванням за період з 11.12.2014 року по 31.12.2020 року в розмірі 151662,32 грн. та запропоновано позивачу добровільно погасити вказану переплату.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом за №0400-010309-8/57227 22.04.2021 року повідомило позивача про те, що з 01.03.2021 року розпочато утримання переплати пенсійної виплати у розмірі 20% від нарахованої пенсії (а.с.7).

Відповідно листа ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 22.04.2021 року у позивача утворилась переплата пенсії за період з 11.12.2014 року по 31.12.2020 року в розмірі 151662,32 грн. з підстав не повідомлення про працевлаштування (а.с.7-9).

Відповідно довідки ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснено утримання з пенсії позивача 01.03.2021 року, 01.04.2021 року, 01.05.2021 року, 01.06.2021 року, 01.07.2021 року по 1519,59 грн. за кожний місяць на загальну суму 7597,95 грн.(а.с. 12).

Не погодившись з діями відповідача, позивач оскаржила такі дії до суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено наявності зловживань з боку позивача, спрямованих на отримання пенсії, та подання страхувальником недостовірних даних, а доводи відповідача про наявність переплати позивачу пенсії в зв`язку з працевлаштуванням за період з 11.12.2014 року по 31.12.2020 року в розмірі 151662,32 грн. є не обґрунтованими. Стосовно вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення, суд першої інстанції зазначив, що на час винесення оскаржуваного рішення не існувало підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, враховуючи, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав вважати, що відповідач буде перешкоджати його виконанню або ухилятися від цього після набрання рішенням законної сили.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до статті 103 вказаного Закону України суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

В усіх випадках звернення стягнень на пенсію за пенсіонером зберігається не менш як 50 процентів належної пенсії.

У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Відповідно до п. 2.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання).

Згідно із п.2.21 Порядку 22-1 у разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання відповідної заяви згідно з цим Порядком.

При цьому відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону особа надає до органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (у тому числі копію трудової книжки із записом про працевлаштування та/або копію цивільно-правового договору).

Як вбачається з матеріалів справи позивач з 11.12.2014 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.

Пенсійний орган в апеляційній скарзі зазначає, що переплата за вказаний період з 11.12.2014 по 30.09.2019 року виникла у зв`язку з «поновленням позивача на роботі».

Проте такий висновок відповідача не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки рішення про поновлення на посаді відносно позивача не приймалось (рішенням Верховного Суду лише скасовано постанову Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 23 грудня 2010 року №2867-VІ), та виплата заробітної плати з часу звільнення по день прийняття судового рішення судом не визначалась, а тому не нараховувалась та не виплачувалась.

Доказів протилежного відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, з 04 березня 2020 року суддя ОСОБА_1 приступила до виконання посадових обов`язків, що підтверджується наказом голови Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області №22-к (а.с.25).

Таким чином, в період з моменту призначення пенсії з 11.12.2014 року до поновлення на роботі позивач не працювала, заробітну плату не отримувала.

Про працевлаштування ОСОБА_1 повідомила відповідача відповідною заявою.

Вказані обставини відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано.

Отже, ОСОБА_1 правомірно отримувала пенсійні виплати в період з 11.12.2014 року по 30.09.2019 року.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено наявності зловживань з боку ОСОБА_1 , спрямованих на отримання пенсії, або подання страхувальником неповних чи недостовірних даних.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року в адміністративній справі № 160/11330/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року в адміністративній справі № 160/11330/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак