Справа № 260/3187/20
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2022-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2022 року м. Ужгород№ 260/3187/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання - Кустрьо В.М.

за участю:

позивач - не з`явився,

представник відповідача 1 - не з`явився,

представник відповідача 2 - не з`явився,

представник третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 березня 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 28 березня 2022 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській область, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській область щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"; 2) зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській область провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", та виплатити недоотриману частину.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю: 1) Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській область щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"; 2) Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській область провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", та виплатити недоотриману частину.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року змінено рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року в адміністративній справі № 260/3187/20 змінено та викладено абзац третій резолютивної частини рішення в такій редакції: «Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській область провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", та виплатити недоотриману частину в розмірі 202 762 (двісті дві тисячі сімсот шістдесят дві) гривні 48 коп., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті». У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2021 року скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі № 260/3187/20 в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", та виплатити недоотриману частину в розмірі 202 762 (двісті дві тисячі сімсот шістдесят дві) гривні 48 коп., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, та справу в цій частині позовних вимог направлено на новий розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.

В іншій частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі №260/3187/20 залишено без змін.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року, справу передано на розгляд судді Маєцькій Н.Д.

Ухвалою судді від 26 листопада 2021 року прийнято до провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача - Державну судову адміністрацію України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є суддею Берегівського районного суду Закарпатської області. У період з 01 січня 2020 року до 18 квітня 2020 року йому було нараховано суддівську винагороду, для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад у розмірі 30 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року з доплатою за вислугу років у розмірі 70% від посадового окладу. Однак у зв`язку набранням чинності 18 квітня 2020 року Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у квітні та до завершення карантину розмір суддівської винагороди було обмежено 10 розмірами мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року. З огляду на що у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року відповідач нараховував та виплачував його суддівську винагороду з врахування вказаних змін, тобто у меншому розмірі. Вказані дії відповідача вважає протиправними, оскільки вони суперечать положенням ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", порушують гарантії незалежності суддів, встановлені Конституцією України, а тому підлягають захисту в судовому порядку. Також звертає увагу суду на визнання Конституційним Судом України зазначених змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" неконституційними.

В судове засідання позивач не з`явився, однак 02 березня 2022 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач -1 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що суддівська винагорода регламентується нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, а підставами для виплати такої є наявність відповідної норми закону, яка передбачає таку виплату. Однак 13 квітня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон України №553-ІХ, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено ст. 29, якою обмежено розмір, в тому числі, суддівської винагороди 10 розмірами мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року. Тому вважає, що виплата суддівської винагороди позивачу у спірний період здійснювалася правомірно на підставі зазначених законодавчих норм, а відтак відповідачем не вчинено будь-яких протиправних дій щодо звуження змісту та обсягу прав позивача. Вважає, що оскільки Закон України №553-ІХ прийнято пізніше, ніж Закону України "Про судоустрій і статус суддів", то саме його норми належить застосовувати до спірних правовідносин. При цьому звертає увагу суду на те, що положення ст. 29 Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" були визнані неконституційними тільки 28 серпня 2020 року, а тому у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року підлягали застосуванню. Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Територіальне управління ДСА нарахувати та виплатити невиплачену суму суддівської винагороди зазначає, що законодавством чітко визначено спосіб виконання подібних судових рішень, зокрема шляхом стягнення коштів з Державної судової адміністрації України, а не її з територіального управління.

Представник відповідача -1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення.

Відповідач -2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення. Відзив на позовну заяву не подав.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно вимог ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (в тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Верховної Ради України від 07 лютого 2002 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) обрано безстроково на посаду судді Берегівського районного суду Закарпатської області.

Відповідно до наказу Закарпатського обласного управління юстиції №065/06-03 від 25.02.2002 ОСОБА_1 зараховано суддею безстроково у штат Берегівського районного суду Закарпатської області.

Наказом Берегівського районного суду Закарпатської області №181/2017/01-10 від 12.07.2017 ОСОБА_1 встановлено з 12 липня 2017 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70% посадового окладу, як такому, стаж якого становить більше 30 років.

Судом встановлено, що у період з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року позивачу виплачувалась суддівська винагорода з урахуванням обмеження, встановленого ст.29 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області від 22 жовтня 2020 року № 2304 загальна сума обмеження суддівської винагороди позивача за вищевказаний період становить 202762,48 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що в межах розгляду даної адміністративної справи було встановлено протиправність дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області (далі - Територіальне управління ДСА України) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» .

Так, зокрема, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 в цій частині залишена без змін постановою Верховного Суду від 11 листопада 2021 року. З огляду на що позовні вимоги в цій частині судом першої інстанції при новому розгляді даної справи не переглядаються.

Спірним в даній адміністративній справі залишається питання правомірності заявлених позовних вимог в частині зобов`язання Територіального управління ДСА України в Закарпатській області провести перерахунок суддівської винагороди позивачу за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", та виплатити недоотриману частину в розмірі 202 762 (двісті дві тисячі сімсот шістдесят дві) гривні 48 коп., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив, що для правильного вирішення цієї справи суди попередніх інстанцій мали б з`ясувати також правовий (звідси і процесуальний) статус ДСА України (через призму її компетенції щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування судів) у застосуванні обмежень при виплаті суддівської винагороди, передбачених частинами першою, третьою статті 29 Закону № 294-ІХ (із змінами внесеними Законом № 553-ІХ) адже ТУ ДСА як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня може здійснювати свої повноваження виключно в межах тих асигнувань, які ДСА затвердила у його кошторисі (на 2020 рік). Верховний Суд зазначив, що правильне вирішення справи і застосування ефективного способу захисту порушеного права вимагає, щоб відповідачем за цим позовом також була ДСА, яка є головним розпорядником бюджетних коштів та несе відповідальність за належне фінансування судів, зокрема й витрат на суддівську винагороду.

Так, розглядаючи вказану позовну вимогу, суд враховує наступне.

Нормами ч. 1 ст. 148 Закону №1402 визначено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно ч. 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 148 Закону №1402, функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищого спеціалізованого суду, здійснює Державна судова адміністрація України.

Згідно ст. 151 Закону №1402 Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 №141/0/15-19 затверджено Положення про Державну судову адміністрацію України (далі - Положення №141/0/15-19).

Так, відповідно до п. 6 Положення №141/0/15-19, Державна судова адміністрація України відповідно до визначених завдань у сфері фінансування судів в аспекті спірних правовідносин виконує наступні функції: 1) представляє суди у відносинах із Кабінетом Міністрів України та Верховною Радою України під час підготовки проекту закону про Державний бюджет України на відповідний рік у межах повноважень, визначених законом; 2) здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь; 3) готує бюджетний запит.

Отже, Державна судова адміністрація України в контексті спірних правовідносин є головним розпорядником бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих судів, функції якого полягають в участі у бюджетному процесі шляхом розроблення бюджетних запитів із зазначенням обсягу бюджетних коштів, необхідних для виконання покладених на нього функцій; отриманні бюджетних призначень та їх подальшого розподілу між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня.

В свою чергу функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України (ч. 4 ст. 148 Закону №1402).

Наказом Державної судової адміністрації від 15.07.2015 №104 затверджено Типове положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Територіальні управління у своїй діяльності керуються Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, рішеннями з`їзду суддів України та Ради суддів України, Положенням про ДСА України, наказами ДСА України, рішеннями колегії ДСА України, іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням.

Основним завданням територіальних управлінь є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів та фінансове забезпечення місцевих загальних судів з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування.

П. 4.3 зазначеного Положення надано повноваження територіальним управлінням здійснювати функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності територіальних управлінь та місцевих загальних судів.

Отже, ТУ ДСА України в Закарпатській області є органом, уповноважений здійснювати фінансування діяльності місцевих загальних судів Закарпатської області, в тому числі, виплачувати суддівську винагороду суддям таких в межах наданих йому бюджетних асигнувань.

Нормами ч. 1 ст. 149 Закону №1402 передбачено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

У постанові від 21.07.2021 №260/3598/20 Верховний Суд припустив, що виплата суддівської винагороди (відповідачем 2) із застосуванням обмежень, передбачених статтею 29 Закону №294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ) могла бути обумовленою, окрім іншого, меншим обсягом бюджетних асигнувань головним розпорядником на оплату праці суддівського корпусу (протягом спірного періоду).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Верховний Суд в аналогічних правовідносинах вказував на те, що позаяк головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є Державна судова адміністрація України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме вона, як суб`єкт владних повноважень, мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 640/27139/20).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Визначаючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, суд враховує п. 51 постанови Верховного Суду від 22.07.2021 №260/3598/20, в якому звернуто увагу на те, що у віданні Державної судової адміністрації України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», призначена саме для таких цілей. Наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею.

До аналогічного висновку дійшов також Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 640/27139/20. При цьому, суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що, незважаючи на доведеність факту порушення прав позивача щодо отримання суддівської винагороди у повному розмірі обумовлено саме протиправними діями ТУ ДСА України як розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня, наявність такої бюджетної програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень встановлює Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року №4901-VI, ч. 1 ст. 3 якого встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок №845).

Так, п. 25 Порядку №845 передбачено, що у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

Судом встановлено, що в Україні запроваджена і діє бюджетна програма КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», метою якої є виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів, а завданням цієї програми є виплата заборгованості за рішеннями судів, винесеними на користь суддів та працівників апаратів судів (зокрема, паспорт вказаної бюджетної програми на 2021 рік затверджений розпорядчим документом Державної судової адміністрації України від 12 лютого 2021 року №50). Виконавцем за такою бюджетною програмою є Апарат Державної судової адміністрації України.

Саме в межах зазначеної бюджетної програми передбачено бюджетні призначення та асигнування на виплату заборгованості за рішеннями судів, винесеними на користь суддів та працівників апаратів судів, яка стягується у безспірному порядку на підставі Закону №4901-VI та Порядку №845.

Окрім того, таке стягнення на підставі п. 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, Закону №4901-VI та Порядку №845 здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Отже, виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється у порядку черговості згідно з чинним законодавством України Державною судовою адміністрацією України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на користь позивача грошової суми у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 р. (за винятком днів відпустки) у розмірі 202762,48 грн.

При цьому суд зазначає, що вищевказаний розмір суддівської винагороди підтверджений довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області від 23 квітня 2020 року № 2304. Учасниками справи вказана сума не заперечується.

За правилами встановленими ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі як суб`єкти владних повноважень не довели належним чином правомірність свої дій, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Спір у цій справі стосувався оплати праці позивача, а тому у силу пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору позивач звільнений.

Інші судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Загорська, буд. 30, м. Ужгород, Закарпатська область, 88017, код ЄДРПОУ - 26213408), Державної судової адміністрації України (м. Київ, вул. Липська, буд. 18/5, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Панаса Мирного, буд. 2а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 37975895) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Стягнути з Державної судової адміністрації України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, код ЄДРПОУ - 26255795) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) невиплачену суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) у розмірі 202762,48 грн. (двісті дві тисячі сімсот шістдесят дві гривні сорок вісім копійок), шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька