Справа № 580/1468/22
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2022-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року справа № 580/1468/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення часників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - Головне управління, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо незарахування до стажу держслужби періодів роботи:

1. з 15 листопада 1967 року до 5 листопада 1969 року - строкова військова служба у збройних силах СРСР. Всього 1 рік 11 місяців 21 день;

2. з 1 вересня 1971 року по 30 червня 1976 року - навчання у вищому учбовому закладі - Українській сільськогосподарській академії (м. Київ) на кафедрі військової підготовки. Всього 2 роки 5 місяців 1 день;

3. з 1 листопада 1978 року по 7 червня 1983 року - робота (військова служба) у органах державної безпеки (ДБ). Всього 4 роки 7 місяців 7 днів;

4. з 1 березня 1984 року по 1 квітня 1992 року - начальник 1 відділу, начальник РСО НДІ "Акорд" (м. Черкаси). Всього 8 років 1 місяць;

5. з 20 травня 1993 року по 31 липня 2008 року - робота на посаді державного службовця в Черкаській митниці Державної митної служби України. Всього 15 років 2 місяців 12 днів, із яких відповідачем не враховано 2 місяців 12 днів;

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію державного службовця і відмови у призначенні, нарахуванні і виплаті з 30 листопада 2021 року пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках від 21 січня 2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до стажу роботи на державній службі періоди роботи:

1. з 15 листопада 1967 року до 5 листопада 1969 року - строкова військова служба у збройних силах СРСР. Всього 1 рік 11 місяців 21 день;

2. з 1 вересня 1971 року по 30 червня 1976 року - навчання у вищому учбовому закладі - Українській сільськогосподарській академії (м. Київ) на кафедрі військової підготовки. Всього 2 роки 5 місяців 1 день;

3. з 1 листопада 1978 року по 7 червня 1983 року - робота (військова служба) у органах державної безпеки (ДБ). Всього 4 роки 7 місяців 7 днів;

4. з 1 березня 1984 року по 1 квітня 1992 року - начальник 1 відділу, начальник РСО НДІ "Акорд" (м. Черкаси). Всього 8 років 1 місяць;

5. з 20 травня 1993 року по 31 липня 2008 року - робота на посаді державного службовця в Черкаській митниці Державної митної служби України. Всього 15 років 2 місяців 12 днів, із яких відповідачем не враховано 2 місяців 12 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити і здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 30 листопада 2021 року пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках виданих Черкаською митницею від 21 січня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що в порушення вимог законодавства відповідач не зарахував до стажу державної служби позивача періоди проходження строкової військової служби у збройних силах СРСР, навчання у вищому учбовому закладі - Українській сільськогосподарській академії (м. Київ) на кафедрі військової підготовки, періоди роботи (військової служби) у органах державної безпеки (ДБ) та начальника 1 відділу, начальника РСО НДІ "Акорд" (м. Черкаси), а період роботи на посаді державного службовця в Черкаській митниці Державної митної служби України зарахований відповідачем без врахування 2 місяців 12 днів.

Позивач стверджує, що оскільки станом на 01.05.2016 мав стаж на посаді державної служби більше 20 років, а на момент звернення за переведенням на інший вид пенсії йому виповнилося 62 роки, то він має право на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу", однак відповідач протиправно не здійснив переведення на таку пенсію.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відзив на позовну заяву від відповідача не надійшов.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі з урахуванням строку зупинення провадження.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що у січні 2022 року позивач звернувся до Головного управління із заявою, в якій зазначив, що у зв`язку з набуттям 62 років відмовляється від призначеної у 2008 році пенсії за віком та просив призначити йому пенсію державного службовця в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993.

Листом № 1257-529/М-03/8-2300/22 від 17.02.2022 Головне управління повідомило позивача, що згідно з документами пенсійної справи із 16.07.2008 йому призначено пенсію за віком відповідно до Закону 3723 згідно із статтею 588 Митного кодексу України. На 01.05.2016 позивач не займає посаду державної служби та мав 15 років стажу працівника митниці, а тому підстави для призначення пенсії відповідно до Закону № 889 відсутні.

Таку відмову Головного управління позивач вважає протиправною, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернулася до суду.

Під час вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.

Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" № 889 VIII від 10.12.2015 року, день набрання чинності 01.05.2016 р. (далі Закон № 889-VІІІ).

Відповідно до п. 2 розд. XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VІІІ з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16. 12. 1993 р. (далі Закон № 3723-ХІІ) крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п.п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п.п. 10, 12 розд. XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VІІІ передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-ІV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, відповідно до чинних законодавчих актів, пенсії державним службовцям призначаються відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII "Про державну службу" за умов: досягнення ними пенсійного віку, наявності відповідного страхового стажу (35 років для чоловіків) та, не менше ніж 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 24 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України незалежно від факту роботи на державний службі станом на 1 травня 2016 року.

Стаж державної служби, до набрання чинності Закону № 889-VІІІ обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 р. № 283 (далі - Порядок № 283).

Як стверджує позивач, відповідач не зарахував до стажу державної служби відповідних періодів, які зазначені в позовній заяві, та протиправно не призначив пенсію відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у листі відповідача № 1257-529/М-03/8-2300/22 від 17.02.2022 відсутні будь-які посилання про зарахування чи не зарахування позивачеві до стажу державної служби відповідних періодів, так само відсутні посилання щодо неможливості призначення позивачеві пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, а також обґрунтування в частині дотримання позивачем сукупності вимог, визначених ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІ, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

При цьому суд зауважує, що відповідно до частини 5 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 9 липня 2003 року документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд заяви про призначення або перерахунок пенсії повинно прийматися у формі рішення (протоколу). Чинне законодавство не наділяє суб`єкта владних повноважень приймати нормативні та інші акти у формі листів, в іншому випадку направлення листа кваліфікується як протиправна бездіяльність щодо неприйняття рішення про призначення (перерахунок) пенсії чи про відмову.

За таких обставин, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку буде визнання протиправною бездіяльності Головного управління щодо не прийняття рішення за заявою позивача від 21.01.2022 та зобов`язання відповідача повторно її розглянути і прийняти рішення з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 - 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не прийняття рішення за заявою позивача від 21.01.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.01.2022 та прийняти рішення з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 24.03.2022.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК