Справа № 380/3765/22
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/3765/22
провадження № П/380/3782/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року

Зал судових засідань №7

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Братичак У.В.,

секретар судового засідання Середа О.О.,

за участю сторін:

представника позивача Сеньківа А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайлівського Сергія Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місцепроживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернулася з позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайлівського Сергія Володимировича (місцезнаходження: вул. О. Степанівни, 21, м.Львів, 79016), в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського Сергія Володимировича від 13.01.2022 у виконавчому провадженні №68149833 про стягнення з боржника основної винагороди.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 13.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Михайловським С.В. у виконавчому провадження №68149833 винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 29 885,79 грн. Також зазначає, що 14.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Михайловським С.В. винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою виконавчий лист №1321/5992/2012 повернено стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа). Вказує, що матеріали виконавчого провадження №68149833 не містять доказів щодо фактично стягнутих приватних виконавцем сум, виконавче провадження тривало всього один день, жодного стягнення у рамках зазначеного виконавчого провадження не відбулося. Оскільки, у відповідності до положень частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від фактичної стягнутої ним суми, а не від суми, зазначеної у виконавчому документі, позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню оскаржувану постанову.

Ухвалою судді від 21.02.2022 відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін; зобов`язано відповідача надати суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 68149833.

Відповідач в судове засідання не з`явився, жодних заяв по суті справи суду не надав.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

13.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Михайловським С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68149833 з примусового виконання виконавчого листа №1323/5992/2012, виданого 05.06.2014 Стрийським міськрайонним судом Львівської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник - ТОВ «Фінансова компанія «ФОРІНТ») заборгованості за кредитним договором.

Також 13.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Михайловським С.В. у виконавчому провадження №68149833 винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 29 885,79 грн.

14.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Михайловським С.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою виконавчий лист №1323/5992/2012 повернено стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Позивач, не погоджуючись з постановою приватного виконавця від 13.01.2022 ВП №68149833 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у сумі 29 885,79 грн., звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

На підставі частини першої статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 10 Закону № 1404 заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами(тобто звернення стягнення на майно боржника); 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення у боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Порядок застосування кожного заходу примусового виконання рішення має специфічні риси, які повинні враховуватись виконавцем у процесі виконавчого провадження.

Саме ці риси є орієнтиром для того, який захід слід обрати для примусового виконання кожного конкретного рішення, а також для визначення того, який спосіб обрахунку основної винагороди приватного виконавця в кожному конкретному випадку підлягає застосуванню з визначенням базової величини, на основі якої необхідно проводити цей обрахунок.

Відповідно до статті 42 Закону № 1404 кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця: авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно з частиною 3 статті 45 Закону № 1404 основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Статтею 27 Закону № 1404 визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404 визначено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Крім того, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина дев`ята статті 27 Закону № 1404).

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкції № 512/5), вона розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону. Заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа (пункт 1, 3 розділу ІІІ Інструкції № 512/5).

Пунктом 6 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 передбачено, що у разі пред`явлення до виконання виконавчого документа, за яким надана розстрочка виконання, виконавче провадження відкривається в частині, за якою сплинув строк сплати. Виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця стягуються із сум (суми), за якими (якою) сплинув строк сплати.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (пункт 9 розділу ІІІ Інструкції № 512/5).

Безпосередньо порядок, передбачений для стягнення виконавчого збору, врегульований пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, якою встановлено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

При цьому пункт 22 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі Закон № 1403) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону № 1403 винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина п`ята статті 31 Закону № 1403 передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону № 1403).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону № 1403 приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).

Пунктом 4 Порядку № 643 встановлено, що фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково та виконавчого документа немайнового характеру в повному обсязі в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за такими документами стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

З аналізу положень частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» слідує, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі.

Крім того, пунктом 19 Порядку № 643 визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 805/558/17-а, 28 жовтня 2020 року у справі № 640/13697/19, 03 березня 2020 року у справі №260/801/19, від 11 листопада 2020 року у справі №814/2315/17, від 31 серпня 2020 року у справі №420/6591/18, від 19 серпня 2020 року у справі № 520/9978/18.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 при стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII без реального виконання судового рішення у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення без реального виконання рішення суду. Обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Отже, стягнення виконавчого збору напряму залежить від розміру фактично стягнутого, повернутого або переданого майна при примусовому виконанні виконавчого документа.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича перебувало виконавче провадження №68149833 з виконання виконавчого листа №1323/5992/2012, виданого 05.06.2014 Стрийським міськрайонним судом Львівської області, що містив вимоги майнового характеру, у зв`язку з чим відповідачем проведено розрахунок основної винагороди у вигляді відсотку від суми коштів (заборгованості), що підлягала стягненню з боржника.

Суд зазначає, що резолютивна частина судового рішення яка підлягає примусовому виконанню містить вартісні оцінки зобов`язань боржника, а саме: стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Львівської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом - 321096 (триста двадцять одну тисячу дев`яносто шість) доларів США 41 (сорок один) цент, що еквівалентно 2565560 (два мільйони п`ятсот шістдесят п`ять тисяч) грн. 31 (тридцять одна) коп., заборгованість по відсотках 83012 (вісімдесят три тисячі двадцять) доларів США 49 (сорок дев`ять) центів, що еквівалентно 663269 (шістсот шістдесят три тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн. 79 (сімдесят дев`ять) коп., пеню за несплату кредитних коштів - 236785 (двісті тридцять шість тисяч сімсот двадцять одну) грн. 40 (сорок) коп., пеню за несплату відсотків - 74721 (сімдесят одна тисяча сімсот двадцять одну) грн. 36 (тридцять шість) коп. та 3519 (три тисячі п`ятсот дев`ятнадцять) грн. 02 (дві) коп.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем доказів стягнення зазначених вище сум заборгованості в примусовому порядку на користь стягувача, до матеріалів справи не надано, виконавче провадження №68149833 тривало всього один день оскільки, постановою від 14.01.2022 приватним виконавцем С.В. повернено виконавчий лист №1323/5992/2012 стягувачу за його заявою, на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, як вже зазначалося вище пункт 22 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

Так, в постанові від 14.01.2022 про повернення виконавчого документа стягувачу, винесеній під час виконавчого провадження №68149833, не вказано ні результатів виконання, ні залишку несплаченоі суми, що також підтверджує факт відсутності стягнення сум заборгованості в рамках зазначеного виконавчого провадження.

Отже, вказані у виконавчому листі суми заборгованості на час прийняття оскаржуваної постанови не були стягнуті з боржника безпосередньо приватним виконавцем у виконавчому провадженні № 68149833, не були зараховані на рахунок приватного виконавця та в подальшому перераховані ним у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки, як це передбачено частиною 1 та 3 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця та перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.

Окрім цього, слід також зауважити, що відповідно до частини сьомої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», в постанові про стягнення основної винагороди повинно бути наведено розрахунок такої винагороди.

Як слідує зі змісту оспорюваної постанови, розрахунок основної винагороди становить 298857,97 * 10% = 29885,79 доларів США. Виконавець зазначає, що з боржника слід стягнути основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню на підставі виконавчого документа, що становить 29885,79 доларів США.

Водночас, як слідує зі змісту виконавчого документа №1323/5992/2012 від 05.06.2014 сума, яка підлягає до стягнення з позивача, визначена як в доларах США - тіло та відсотки, так і у гривнях - пеня та судові витрати. Разом з тим, при обчисленні основної винагороди відповідач виходив тільки з суми, що підлягає до стягнення, визначеної в доларах США, однак зі змісту оскаржуваної постанови неможливо встановити яким чином виконавець провів розрахунок суми, що підлягає до стягнення в розмірі 298857,79 доларів США.

Більше того, визначена в резолютивній частині оспорюваної постанови сума основної винагороди, що підлягає до стягнення, не відповідає розрахунку такої винагороди у вказаній постанові. Так, при розрахунку винагороди сума 29885,79 визначена у доларах США, тоді як в резолютивній частинні постанови така сума зазначена у гривнях.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського Сергія Володимировича від 13.01.2022 у виконавчому провадженні №68149833 про стягнення з боржника основної винагороди винесена з порушенням чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовуються позивачу в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського Сергія Володимировича від 13.01.2022 у виконавчому провадженні №68149833 про стягнення з боржника основної винагороди.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського Сергія Володимировича (місцезнаходження: вул. О. Степанівни, 21, м. Львів, 79016) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місцепроживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна