Справа № 120/7302/21-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2022-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/7302/21-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

23 березня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС про визнання протиправними та скасувня податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2021 року Киришов О.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення, винесені ГУ ДПС у Вінницькій області від 19.03.2021 №0-0228 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання на суму 20590, 71 грн. та від 19.03.2021 №0-0228 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання на суму 25162, 57 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.12.2021 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не вірно застосував абз. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Окрім цього, позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, оскільки на власній земельній ділянці здійснює виробництво (вирощення) сільськогосподарської продукції і в подальшому її реалізовує, та приймає участь в сільськогосподарській виробничій діяльності в складі фермерського господарства, членом якого вона являється.

Разом з тим, абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Таким чином, належні позивачу на праві власності будівлі свинарника №3 - "А", прибудова "а", прибудова - "а1", водонапірна башта - "Б", артезіанська свердловина - №1, загальною площею 475,6 кв. м. та будівлі консервного цеху - "Б", котельня "Б1", убиральня - "Д", огорожа - "№1", площею 581,2 кв. м. не є об`єктом оподаткування.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що у позивача відсутня сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень абз. «ж», «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Ухвалою суду розгляд справи було призначено на 15.03.2022 о 13:30.

14.03.2022 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням воєнного стану згідно з Указом Призедента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Призедента України Про введення воєнного стану в Україні».

В судовому засіданні 15.03.2022 усною ухвалою суду було відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання.

Водночас під час судового засідання 15.03.2022 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, та просив колегію суддів її задовольнити.

Крім того, у зазначеному судовому засіданні було оголошено перерву для підготовки до судових дебатів розгляд справи відкладено на 22.03.2022 на 13:15.

22 березня 2022 року позивачем подано до суду додаткові докази, а саме:

- копію договору купівлі-продажу від 21.07.2010, посвідченого приватнним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, Майструк В.І.;

- копію договору дарування від 30.11.2018 серія ННМ № 852007 посвідченого приватнним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О.;

- копію технічного паспорту на виробнничий будинок, нежитлові будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 від 25.02.2012, інвентаризаційна справа № 92;

- копію свідоцтва про шлюб від 28.09.2019 серія НОМЕР_1 на підтвердження дошлюбного призвіща;

- фінансову звітність малого підприємтсва від 01.01.2021 з квитанцією № 1;

- копію договору про надання сільськогсподарських послуг від 07.04.2020 та акт № ФГ -1 здачі-прийняття робіт (надання послуг) складений 20.09.2020;

- копію товарно-транспортної накладної № б/н від 05.08.2020;

- копію товарно-транспортної накладної № б/н від 20.09.2020;

22.03.2022 у зв`язку з неявкою представників сторін, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження, на підставі ст. 205, 311 КАС України.

Заслухавши пояснення судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель, а саме:

- будівлі свинарника №3 - "А", прибудова "а", прибудова - "а1", водонапірна башта - "Б", артезіанська свердловина - №1, загальною площею 475,6 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на вказаний об`єкт виникло на підставі: повідомлення, серія та номер: 19, видане 23.10.2018, видавник: ФОП ОСОБА_3 ; рішення, серія та номер: 120, виданий 18.09.2018, видавник: Стрижавська селищна рада; технічний паспорт, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 23.10.2018, видавник: ФОП ОСОБА_3 ;

- будівлі консервного цеху - "Б", котельня "Б1", убиральня - "Д", огорожа - "№1", площею 581,2 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний об`єкт виникло на підставі: договору дарування, серія та номер: 777, виданий 30.11.2018, видавник: Приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Дробаха В.О.

19.03.2021 відповідачем сформовано податкові повідомлення-рішення №0-0228 на суму 20590,71 грн. та №0-0228 на суму 25162,57 грн. за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2020 рік.

Позивач вважає вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, тому за захистом своїх прав та інтересів звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що нормами ПК України визначено умови, за яких власник об`єкта оподаткування звільняється від сплати відповідного податку, а саме коли будівлі, споруди належать сільськогосподарському товаровиробнику (юридичній та фізичній особі), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. При цьому такі будівлі повинні використовуватись як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури.

Зазначені норми ПК України, ставить у залежність можливість застосування податкової пільги до об`єкта оподаткування, якщо він належить саме сільськогосподарському товаровиробнику та така будівля використовується як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Позивачем належним чином не доведено використання зазначеного майна у власній господарській діяльності як об`єкту сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб, а тому відсутні підстави для застосування положень абзацу «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Разом з тим, оскільки, господарська діяльність ФГ «Бондарук», членом якого є ОСОБА_1 , не відноситься до жодної з секцій, визначених ДК 009:2010, а документів, які б підтверджували статус ФГ «Бондарук», як промислового підприємства не надано, то позивач не має обґрунтованих підстав вважатись такою, яка має право на податкові пільги, визначені абзацом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Пунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

У відповідності до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою ж оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до абз. «ж» зазначеної правової норми, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Верховний Суд у постановах від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17 зазначав, що правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Провівши правовий аналіз зазначеної вище норми права, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз. ж пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства; 2) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 3) вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.

Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з абз. ж пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Таке правозастосування відповідає практиці Верховного Суду (постанови від 26 листопада 2020 року у справі №560/168/19, від 04 березня 2021 року у справі №500/2782/18).

Пільга, встановлена абз. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Так, оцінюючи спірні податкові повідомлення-рішення, суд повинен дослідити наявність підстав для застосування податкової пільги, передбаченої абз. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Згідно з ДК 018-2000 клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси.

Будівлі свинарників, водонапірна башта та артезіанська свердловина, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, віднесено до класу будівель сільськогосподарського призначення.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 є власником будівлі свинарника №3 - "А", прибудова "а", прибудова - "а1", водонапірна башта - "Б", артезіанська свердловина - №1, загальною площею 475,6 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на вказаний об`єкт виникло на підставі: повідомлення, серія та номер: 19, видане 23.10.2018, видавник: ФОП ОСОБА_3 ; рішення, серія та номер: 120, виданий 18.09.2018, видавник: Стрижавська селищна рада; технічний паспорт, серія та номер: 70-НЗ/102018, виданий 23.10.2018, видавник: ФОП ОСОБА_3 .

Отже, належні позивачу будівлі свинарника №3 - "А", прибудова "а", прибудова - "а1", водонапірна башта - "Б", артезіанська свердловина - №1, загальною площею 475,6 кв., відносяться до класу будівель сільськогосподарського призначення.

Разом з тим, загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 1 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17.

У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу Спрощена система оподаткування, облік та звітність , тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ Податок на майно ).

Разом з тим, визначення поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства» на період 2001 - 2004 років від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття виробники сільськогосподарської продукції.

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття сільськогосподарський товаровиробник не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні абзацу «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.09.2021 у справі № 140/2700/19.

Згідно матеріалів справи позивач є членом фермерського господарства «Бондарук» (). Основними видами економічної діяльності даного фермерського господарства відповідно до Національного класифікатора України «Класифікація видів економічної діяльності» ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 №457 є, зокрема: 01.11 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Крім членства у ФГ «Бондарук», у власності позивача з 16.07.2017 знаходиться земельного ділянка з кадастровим номером :01:006:0225 площею 0,3826 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, яку позивач самостійно обробляє. Вказана обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексаційний номер 89943572 від 19.06.2017.

Оскільки, позивач на власній земельній ділянці здійснює виробництво (вирощення) сільськогосподарської продукції та в подальшому її реалізовує, а крім того приймає участь в сільськогосподарській виробничій діяльності в складі фермерського господарства, членом якого вона являється, а тому колегія суддів зазначає, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника.

При цьому, колегія суддів зазначає, що нежитлові приміщення - свинарник №3 - "А", прибудова "а", прибудова - "а1", водонапірна башта - "Б", артезіанська свердловина - №1, загальною площею 475,6 кв. позивачем використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

На підтвердження статусу сільгоспвиробника та використання спірних об`єктів у сільськогосподарській діяльності позивачем надані до суду письмові пояснення та копії документів:

Копію договору купівлі-продажу від 21.07.2010, посвідченого приватнним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, Майструк В.І.;

Копію договору дарування від 30.11.2018 серія ННМ № 852007 посвідченого приватнним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О.;

Копія технічного паспорту на виробнничий будинок, нежитлові будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 від 25.02.2012, інвентаризаційна справа № 92;

Копія свідоцтва про шлюб від 28.09.2019 серія НОМЕР_1 на підтвердження дошлюбного призвіща;

Фінансова звітність ФГ «Бондарук» від 01.01.2021 з квитанцією № 1, щодо підтвердження балансу господарства (необоротних та оборотних активів) станом на 31.12.2020;

Копія договору про надання сільськогсподарських послуг від 07.04.2020 та акт № ФГ -1 здачі-прийняття робіт (надання послуг) складений 20.09.2020, якими підтверджується що Виконавець (ФГ «Бондарук») за завданням Замовника ( ОСОБА_1 ) у 2020 році надавав послуги з виконання польових робіт, повязаних з посівом сільськогосподарських культур, обробітком грунту і посівів, догляд та збирання вирощеної продукції;

Копія товарно-транспортної накладної № б/н від 05.08.2020, якою підтверджується перевезення вирощеної позивачем пшениці;

Копія товарно-транспортної накладної № б/н від 20.09.2020, якою підтверджується перевезення вирощеного позивачем соняшника.

Відповідач приймаючи оскаржувані рішення не надав належної оцінки вказаним обставинам та документам та як суб`єкт владних повноважень, на якого в силу ст. 77 КАС України покладено обов`язок доказування не довів зворотнього.

Таким чином, нежитлові приміщення - свинарник №3 - "А", прибудова "а", прибудова - "а1", водонапірна башта - "Б", артезіанська свердловина - №1, загальною площею 475,6 кв. на підставі підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Щодо наявності у позивача податкових пільг з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки з приводу будівлі консервного цеху - "Б", котельня "Б1", убиральня - "Д", огорожа - "№1", площею 581,2 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Абзац «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В силу вимог підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу Будівлі нежитлові (група 125 Будівлі промислові та склади клас 1251 Будівлі промисловості).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 Будівлі промисловості, що включає підкласи: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії; 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості; 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості; 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості; 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості; 1251.7 Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості; 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості; 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Так, згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) Будівлі промислові та склади належить клас (код 1251) Будівлі промисловості, який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Верховний Суд у постанові від 21.01.2022 у справі № 820/3402/18 зазначив, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абзаці «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Обмежувальне тлумачення шляхом введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм будівлі промисловості , лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, самостійно, специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме: статусу будівлі промисловості - не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття промисловість, у зв`язку з яким застосовується податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема нормою абзацу «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків, зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, з метою стимулювання їх використовувати ці об`єкти за функціональним призначенням.

Отже, застосування абзацу «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі №820/3556/17.

У цій постанові судова палата частково відступила від висновків Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року (справа №806/2676/17), а саме в частині, що застосування підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що застосування абзацу «є» п.266.2.2 п.266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Згідно Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устатковання, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Як уже зазначалось, позивач є членом фермерського господарства «Бондарук» (), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до Статуту ФГ «Бондарук» та відомостей вищезазначеного реєстру основними видами діяльності фермерського господарства є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний) 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників 01.30 Відтворення рослин 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устатковання 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами.

При цьому ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель: будівлі консервного цеху - "Б", котельня "Б1", убиральня - "Д", огорожа - "№1", площею 581,2 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний об`єкт виникло на підставі: договору дарування, серія та номер: 777, виданий 30.11.2018, видавник: Приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Дробаха В.О.

Оскільки позивач є власникамом об`єктів промисловості та з врахуванням виду діяльності фермерського господарства до якого належить позивач та враховуючи використання таких об`єктів за функціональним призначенням, щодо виробництва продукції, колегія суддів вважає за можливе застосування абзацу «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Таким чином, належні позивачу будівлі консервного цеху - "Б", котельня "Б1", убиральня - "Д", огорожа - "№1", площею 581,2 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону і податок на нерухоме майно на неї не повинен нараховуватись, а тому висновок суду першоїї інстанції щодо обґрунтованості спірних податкових повідомлень-рішень є протиправним.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 січня 2022 року у справі № 820/3402/18.

При цьому, судова колегія зазначає, що згідно зі ст. 77 КАСУ, в редакції до 01.01.2022 відповідач, як суб`єкт владних повноважень не міг посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, окрім випадків, коли він доведе, що вжив всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно врахував пояснення відповідача щодо обставин які не досліджувалися при прийнятті ним оскаржуваного рішення.

Крім цього, відповідач являючись суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення мав повноваження для витребування відповідних доказів щодо правового статусу позивача і нерухомого майна, яке він визначив як предмет оподаткування.

Так, відповідач приймаючи спірні податкові повідомлення - рішення зробив висновок про відсутність статусу сільгоспвиробника, виходячи лише з власних інформаційних систем - за допомогою програмного забезпечення ІС «Податковий блок», системи «Облік платежів», режиму «Плата за нерухомість» та прийняв рішення в автоматичному режимі.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 2270,00 грн. судового збору сплаченого згідно квитанції від 01.07.2021 № 0.0..1 на суму 908,00 грн та квитанції від 23.12.2021 № 0.0.23932839.46.1 на суму 1362,00 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, винесені Головним управлінням Державної податкової служби України у Вінницькій області від 19.03.2021 №0-0228 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання на суму 20590,71 грн. та від 19.03.2021 №0-0228 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання на суму 25162,57 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.