Справа № 600/440/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/440/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 31 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 31 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому під час проходження служби у період із липня 2015 року по березень 2018 року та на день звільнення індексації грошового забезпечення; зобов`язати відповідача виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період із липня 2015 року по лютий 2018 року у сумі 79341,93 грн; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із пропущенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за період із липня 2015 року по лютий 2018 року за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем у порушення вимог Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період із липня 2015 року по лютий 2018 року позивачу нараховано, але не виплачено індексацію грошового забезпечення.

Крім цього, на думку позивача, окрім нарахованої індексації грошового забезпечення, йому має бути виплачена і компенсація втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Ухвалою суду від 24 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на норми права, які регулюють спірні відносини, просив суд у задоволенні позову відмовити. При цьому зазначено, що кошторисними призначеннями Державної прикордонної служби України не передбачалось виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Водночас наявна перед позивачем заборгованість буде виплачена після надходження коштів на виплату індексації грошового забезпечення від розпорядника коштів вищого рівня Адміністрації Державної прикордонної служби України.

03 березня 2022 року відповідачем подано до суду додаткові пояснення та докази. Так, відповідачем указано про виплату позивачу спірної індексації грошового забезпечення, на підтвердження чого надано платіжне доручення №317 від 24 лютого 2022 року. Також, посилаючись на положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, відповідачем надано пояснення щодо можливої виплати позивачу компенсації за період затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою суду від 23 березня 2022 року закрито провадження у цій справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу під час проходження служби у період з липня 2015 року по березень 2018 року та на день звільнення індексації грошового забезпечення та щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 року по лютий 2018 року у сумі 79341,93 грн на підставі пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, розгляду підлягають позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із пропущенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за період із липня 2015 року по лютий 2018 року за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати.

Так, згідно встановлених судом обставин справи, позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , з якої був звільнений 28 вересня 2018 року, а 03 жовтня 2018 року виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. При проходженні військової служби позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення.

Водночас згідно довідки про нараховану індексацію за 2015-2018 роки від 08 вересня 2021 року №521 позивачу нараховано таку з липня 2015 року по лютий 2018 року, однак не виплачено у сумі 79341,93 грн.

Листом від 13 грудня 2021 року №11/13/56 відповідач повідомив позивача про те, що йому буде здійснено виплату нараховної індексації грошового забезпечення після надходження фінансування на зазначені цілі.

У зв`язку із невиплатою нарахованої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 і звернувся до суду з цим позовом.

Поряд з цим, згідно наданих відповідачем додаткових пояснень у справі, після подання до суду цього позову ОСОБА_1 виплачена спірна індексація грошового забезпечення, що підтверджується наданою відповідачем копією платіжного доручення №317 від 24 лютого 2022 року.

Як вбачається зі змісту позову, на думку позивача, йому має бути виплачена і компенсація втрати частини доходів у зв`язку із пропущенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Так, згідно абзацу 7 пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Статтями 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Аналогічного змісту положення містяться і у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, при вирішенні указаних вище позовних вимог суд враховує позицію Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19 з аналогічних відносин.

Судом касаційної інстанції зазначено, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Враховуючи наявність визнаного сторонами цієї справи факту несвоєчасної виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по лютий 2018 року, суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення) у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Беручи до уваги висновки Верховного Суду у справі №240/11882/19 з подібних правовідносин та обраний судом касаційної інстанції спосіб захисту порушених прав особи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по лютий 2018 року за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати 24 лютого 2022 року.

Щодо посилань відповідача у додаткових поясненнях на положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України та тверджень щодо можливої виплати позивачу компенсації за період затримки розрахунку при звільненні, то такі суд оцінює критично, оскільки в даному випадку позивачем заявлено вимоги про виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку із пропущенням строків їх виплати, що врегульовано абзацом 7 пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Саме на названі нормативно-правові акти посилається позивач у позові, обґрунтовуючи указані вище вимоги.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення позову. Натомість доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до 31 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати 31 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по лютий 2018 року за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати 24 лютого 2022 року.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 23 березня 2022 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), відповідач 31 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) (вул. Герцена, 2-А, м. Чернівці, ).

Суддя О.П. Лелюк