Справа № 340/1909/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2022 року м. Дніпросправа № 340/1909/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року у справі №340/1909/21

за позовом ОСОБА_1

до Національної академії Служби безпеки України, Служби безпеки України

про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Національної академії Служби безпеки України, Служби безпеки України в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Національної академії Служби безпеки України щодо несвоєчасної виплати позивачу одноразової грошової допомоги за 19 повних років військової служби в розмірі 168465,69 гривень;

- визнати протиправними дії Національної академії Служби безпеки України щодо несвоєчасної виплати позивачу компенсації за неотримане речове майно в розмірі 32947,23 гривень;

- визнати протиправними дії Національної академії Служби безпеки України щодо несвоєчасної виплати позивачу компенсації за невикористані дні основної відпустки в розмірі 43606,49 гривень;

- визнати протиправними дії Національної академії Служби безпеки України щодо невиплати позивачу ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати Національну академію Служби безпеки України здійснити виплату позивачу ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- визнати незаконним та скасувати Наказ № 707-ос від 31.05.2019 Служби безпеки України про звільнення ОСОБА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати Наказ № 396-ос від 13.06.2019 Національної академії Служби безпеки України про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу;

- зобов`язати Національну академію Служби безпеки України здійснити виплату позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.06.2019 по 15.08.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року позовна заява в частині визнання протиправними дій щодо несвоєчасної виплати: одноразової грошової допомоги, компенсації за неотримане речове майно, компенсації за невикористані дні основної відпустки, зобов`язання здійснити виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визнання протиправними та скасування наказів, залишено без розгляду.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України. Позивач дізнався про порушення своїх прав ще 15.07.2019 (щодо грошового забезпечення при звільненні, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, грошової компенсації за невикористані дні відпустки) та 15.08.2019 (одноразової грошової допомоги при звільненні, про що він сам зазначає у позовній заяві, а до суду звернувся 20.04.2021 (через 1 рік 8 місяців), тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, установленого ч.5 ст.122 КАС України. Таким чином, наведені обставини свідчать про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, а підстави поновлення строку звернення до суду, наведені позивачем в заяві, є неповажними.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скаржник вказує, що оскільки на час звернення до суду продовжував діяти контракт про проходження позивачем служби в СБУ та йому було обіцяно вирішити питання про призначення на іншу посаду протягом дії контракту, позивач не був попереджений про звільнення та до часу отримання відповіді на адвокатський запит не було навіть відомо про наявність наказу про звільнення його з військової служби, не було повідомлено і про те, що він не виконує військовий обов`язок, тому ОСОБА_1 вважає, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин.

Національна академія Служби безпеки України подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила зокрема про те, що твердження позивача про його не обізнаність з фактом його звільнення спростовується наявними в особовій справі документальними матеріалами, з якими позивач під особистий підпис був ознайомлений (аркуш бесіди від 23.04.2019, аркуш бесіди від 20.05.2019, подання до звільнення від 21.05.2019 №29/18-6103/дск), виплатою йому одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації вартості неотриманого речового майна, не використаної щорічної основної відпустки, а також оформлення позивачем військового квитка, в якому на 8 сторінці чітко зазначено реквізити наказу СБУ, на підставі якого позивача було звільнено з військової служби.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Приписами частини другої статті 123 КАС України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи встановлено, що Наказом першого заступника Голови Служби безпеки України №707-ОС від 13.05.2019 підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за пп.а п.61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27.12.2007 №1262 (за станом здоров`я - непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час), п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.92).

Наказом т.в.о. ректора Національної академії Служби безпеки України №396-ос від 13.06.2019 позивача виключено зі списків особового складу з 13 червня 2019 року (а.с.81).

Однак, позивач звернувся до суду із позовом у даній справі з пропуском місячного строку звернення, а саме 20.04.2021, тобто майже через 1 рік 9 місяців з моменту настання строку звернення до суду.

Суд першої інстанції, залишаючи частину позовних вимог без розгляду, дійшов правильного висновку про те, що позивач мав об`єктивну можливість своєчасно звернутись з позовом до суду у даній справі, з огляду на те, що реквізити оскаржуваного наказу СБУ, на підставі якого позивача звільнено з військової служби, були відомі останньому ще у 2019 році, що підтверджується матеріалами доданими ОСОБА_1 до позовної заяви у даній справі.

Так, у військовому квитку серії НОМЕР_1 міститься запис «Наказом Служби безпеки України №707/ОС від 31 травня 2019 року звільнений в запас з правом носіння військової форми одягу».

Крім того, у військовому квитку містяться відмітки про постановку на військовий облік, а саме з 20.06.2019 взято на облік ГУ СБУ у м.Києві та Київській області та 14.01.2020 знято з обліку, а з 16.01.2020 узято на облік Кропивницьким МВК Кіровоградської області (а.с.11-12)

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що твердження позивача про не знання про звільнення спростовуються матеріалами справи, зокрема, наданими відповідачем (а.с.82-83, 84-85, 86-87), а саме:

аркушем бесіди з позивачем від 23.04.2019, згідно якого проведена бесіда з приводу його звільнення з військової служби за станом здоров`я. До того ж, в даному аркуші міститься запис, що за проханням підполковника ОСОБА_1 , його особова справа буде надіслана до ГУ СБУ в місті Києві та Київській області для постановки на військовий облік. З даним аркушем ОСОБА_1 ознайомлений особисто під підпис 23.04.2019;

аркушем бесіди від 20.05.2019, згідно якого проведена бесіда з приводу його звільнення з військової служби за станом здоров`я. До того ж, в даному аркуші позивачу роз`яснено, що згідно з п.56 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ після звільнення буде виплачено грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні щорічної основної відпустки, також виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно за поданим рапортом, роз`яснено положення Інструкції щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Крім того, повідомлено, що відповідно до Інструкції від 10.12.2014 №808/ДСК, співробітник під час оголошення йому наказу про звільнення з військової служби зобов`язаний здати своє посвідчення прямому начальнику. Натомість видається тимчасова перепустка для проходу в службові приміщення та обхідний аркуш. З даним аркушем ОСОБА_1 ознайомлений особисто під підпис 20.05.2019;

поданням до звільнення з військової служби, з яким позивач також ознайомлений особисто під підпис 20.05.2019.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що у судовому засіданні на запитання суду першої інстанції позивач підтвердив, що підписував вказані документи, але про їх зміст йому не було відомо. Також, вказав, що службове посвідчення він здав, після 15.08.2019 грошове забезпечення не отримував, був дома «безробітній», чекав повідомлення про переведення його на іншу посаду.

В апеляційній скарзі позивач з поміж іншого вказав про те, що він вважав, що перебуває у резерві, оскільки контракт про проходження служби з ним було укладено на строк з 27.06.2017 до 26.06.2022.

Однак, суд першої інстанції правильно вказав про те, що з урахуванням наведених вище обставин, не вручення чи не ознайомлення позивача під підпис з оскаржуваними наказами №707/ОС від 31.05.2019 та №396-ос від 13.06.2019, саме по собі не може свідчити про необізнаність позивача про припинення трудових відносини з роботодавцем.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази та пояснення самого позивача виключають необізнаність його із спірними наказами та виключають також об`єктивну неможливість позивача звернутись до суду з даним позовом у встановлений законом строк.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій щодо несвоєчасної виплати: одноразової грошової допомоги, компенсації за неотримане речове майно, компенсації за невикористані дні основної відпустки, зобов`язання здійснити виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте, відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою ХV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

Установлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України, оскільки предметом спору у цій справі є, зокрема стягнення середнього заробітку за невчасний розрахунок при звільненні, а не стягнення з роботодавця на користь позивача заробітної плати через порушення законодавства про оплату праці.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі №820/3313/17.

Як встановлено з матеріалів справи, а саме: з розрахунково-платіжних відомостей за липень 2019, серпень 2019, позивачу 15.07.2019 виплачено грошове забезпечення при звільненні, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, грошова компенсація за невикористані дні відпустки; 15.08.2019 позивачу виплачена одноразова грошова допомога при звільненні. (а.с.73-76).

Позивач дізнався про порушення своїх прав ще 15.07.2019 (щодо грошового забезпечення при звільненні, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, грошової компенсації за невикористані дні відпустки) та 15.08.2019 (одноразової грошової допомоги при звільненні, про що він сам зазначає у позовній заяві, а до суду звернувся 20.04.2021 (через 1 рік 8 місяців), тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, установленого ч.5 ст.122 КАС України.

Таким чином, наведені обставини свідчать про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом в частині вимог щодо визнання протиправними дій щодо несвоєчасної виплати: одноразової грошової допомоги, компенсації за неотримане речове майно, компенсації за невикористані дні основної відпустки, зобов`язання здійснити виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визнання протиправними та скасування наказів, а підстави поновлення строку звернення до суду, наведені позивачем в заяві, судом першої інстанції вірно визнано неповажними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду в частині позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законну та обґрунтовану ухвалу.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року у справі №340/1909/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко