Справа № 340/9577/21
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2022-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року м. Кропивницький справа № 340/9577/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )
до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул.Федора Ернста, 3, код ЄДРПОУ - 40108646)
провизнання протиправним та скасування наказів, поновлення на службі в поліції та посади та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Про застосування до працівників УПП в Кіровоградській області ДПП дисциплінарних стягнень за №750 від 05.11.2021, в частині застосування відносно - заступника командира роти №4 батальйону УПП в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України По особовому складу від 05.11.2021 №1481о/с, яким мене фактично звільнено зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді заступника командира роти №4 батальйону УПП в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, юридична адреса: вулиця Федора Ернста, 3, м. Київ, Україна. 03048) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), суму грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу з моменту звільнення 05.11.2021 по дату ухвалення судового рішення;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді заступника командира роти №4 батальйону УПП в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Обґрунтовуючи заявлені у позові вимоги представник позивача вказав на протиправності оскаржуваних наказів з підстав їх невідповідності критеріям правомірності, закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Також представник позивача наголосив на відсутності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, що свідчить про безпідставність і необґрунтованість застосування до нього найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Позивач вважає, що рішення про його звільнення є необ`єктивним, упередженим, таким, що суперечить нормам дисциплінарного статуту і нормам чинного законодавства.

Представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції не погоджуючись з позовом надала суду заперечення на позов, в яких зазначав про те, що позов не визнає в повному обсязі, в задоволенні позову просить відмовити з підстав, викладених у відзиві. Відповідач вказував на те, що підставою для прийняття спірних наказів стали висновки службового розслідування. Тому, вважає звільнення Позивача правомірним та таким, що здійснено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дій у справі.

Ухвалою суду від 01.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.21).

13.12.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому позивач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.109).

В судовому засіданні 11.01.2022 року позивач ОСОБА_1 , представник позивача Коротич В.А. підтримали позовні вимоги, представник відповідача Колісник О.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Сторони не заперечували проти закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 11.01.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання 03.03.2022 року представники сторін не прибули, подавши заяви про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 03.03.2022 року подальший розгляд справи №340/9577/21 по суті ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 03.03.2022 року зобов`язано ОСОБА_1 протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали надати до суду письмові пояснення та докази в їх обґрунтування щодо результатів розгляду справ №405/8943/21 та №405/8941/21, що перебувають на розгляді у Ленінському районному суді м. Кіровограда.

Додаткових заяв чи клопотань до суду подано не було.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважав можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.

Позивач з 2017 року по 2021 рік працював в УПП в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, а з 2019 року по день звільнення проходив службу на посаді заступника командира роти №4 батальйону УПП в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до доповідної записки про можливе порушення службової дисципліни окремими працівниками УПП в Кіровоградській області ДПП начальника УПП капітана поліції А. Цюцюри від 22.10.2021 року, повідомлено про бійку за участю позивача з невідомою особою (а.с.59).

З огляду на зазначене було запропоновано призначити за вказаним фактом службове розслідування.

Наказом начальника Департаменту патрульної поліції від №2333 від 22 жовтня 2021 року «Про призначення проведення службового розслідування» (а.с.40), зокрема, відносно Позивача призначено службове розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни та відсторонено його від виконання службових обов`язків (посади).

У відповідності до вказаного наказу було сформовано дисциплінарну комісію, якою у відповідності до вимог чинного законодавства, у формі письмового провадження було встановлено наступні обставини:

22.10.2021 о 01 год 46 хв інспектором черговим чергової частини УОАЗОР ГУНП в Кіровоградській області (далі -диспетчер « 102») ОСОБА_2 зареєстровано повідомлення в Журналі єдиного обліку Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області (далі - Журналі ЄО) за №52200 від 22.10.2021 наступного змісту: «Невідомі особи на перехресті Чорновола-Дворцова на а/м VOLKSWAGEN JЕТТА, реєстраційний номер НОМЕР_2 побили невідомого чоловіка та поїхали у невідомому напрямку в сторону вул. Шевченка».

З пояснення диспетчера « 102» встановлено, що 22.10.2021 під час несення служби він, через форум «Безпечне місто» в месенджері «Телеграм», отримав повідомлення від невідомої особи з облікового запису під назвою «рі» інформацію про те, що за адресою: АДРЕСА_2 поряд з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » невідома особа чоловічої статті, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, нанесла іншій невідомій особі чоловічої статті тілесні ушкодження, після чого сіла за кермо марки VOLKSWAGEN РАSSАТ та поїхала у напрямку вулиці Шевченка. До вказаного повідомлення були долучені відеозаписи, які підтверджували інформацію зазначену заявником.

О 01 год 48 хв для здійснення реагування на вказане повідомлення скеровано наряд патрульної поліції «Ліана-101», який згідно системи ІПНП прибув на місце події о 02 год 11 хв. По прибуттю на місце події вказаний наряд надав інформацію оперативному черговому про те, що учасники події на місці відсутні, а свідків встановити не надалось можливим.

Працівники наряду УПП в Кіровоградській області ДПП «Ліана - 101» у складі інспектора взводу № 2 роти №4 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП які здійснювали чергування 22.10.2020 року в своїх поясненнях зазначили наступне. Близько 01 год. 49 хв. 22.10.2022 року отримано виклик на службовий планшет «Інші тілесні ушкодження» за адресою: м. Кропивницький, вул. В.Чорновола, кафе «Куба». Прибувши на місце події, заявника встановити не надалось можливим, у зв`язку з тим, що він надіслав вказане повідомлення за допомогою месенджера «Телеграм» у спільноту «Безпечне місто». На місці події виявлено групу осіб, які повідомили, що ніяких конфліктів та бійок не відбувалось. Осіб, які потребували медичної допомоги не виявлено. Оперативний черговий Кропивницького районного управління ГУНП в Кіровоградській області повідомив, що слідчо-оперативна група направлятись на місце події не буде та наказав завершувати завдання і продовжувати патрулювання. За результатами опрацювання вказаного виклику написано електронний рапорт та продовжено патрулювання. На місці події з заявами та скаргами ніхто не звертався і допомоги не потребував.

22.10.2021 о 01 год 39 хв інспектору взводу № 2 роти № 4 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенанту поліції Гребенікову А.М. від невідомої особи в месенджері «Телеграм» з облікового запису під назвою «рі» надійшли повідомлення, які містили три відеофайли та текстові повідомлення про те, що в м. Кропивницький, біля кафе «Куба» невідома особа побила іншу особу.

За результатами перегляду вказаних відеозаписів лейтенантом поліції ОСОБА_3 , встановлено, що особа, яка наносила удари потерпілому, є заступником командира роти №4 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_1 .

За результатами перегляду відеозаписів, долучених невідомою особою з облікового запису під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » до повідомлень лейтенанту поліції ОСОБА_4 в месенджері «Телеграм», встановлено наступне:

- на першому відеозаписі, на якому зафіксовано та встановлено лейтенанта поліції ОСОБА_5 , який стоїть біля відкритих водійських дверей транспортного засобу VOLKSWAGEN РАSSАТ, реєстраційний номер НОМЕР_3 та потерпілий, який пройшов по тротуару повз вказаний транспортний засіб, обійшовши його спереду. В цей час на відеозаписі з`являється інший транспортний засіб (марку та номер встановити не надається можливим), який частково закриває дії лейтенанта поліції ОСОБА_1 та потерпілого. Після того, як вказаний транспортний засіб зупинився біля правого краю проїжджої частини, через декілька секунд, на відеозаписі видно лейтенанта поліції ОСОБА_1 та потерпілого, який лежав на проїжджій частині. Лейтенант поліції ОСОБА_1 відійшов від потерпілого, а після того, як останній піднявся на ноги, лейтенант поліції ОСОБА_1 повернувся до потерпілого та почав наносити останньому удари по тулубу. Лейтенант поліції ОСОБА_1 наніс один удар правою ногою по тулубу потерпілого, в подальшому наносив останньому удари руками в область голови. В результаті завданих ударів потерпілий впав на землю. Лейтенант поліції ОСОБА_1 відійшов від потерпілого і направився до транспортного засобу VOLKSWAGEN РАSSАТ. В той момент коли лейтенант поліції ОСОБА_1 наносив потерпілому удари, двоє невідомих чоловіків спостерігали за перебігом подій;

- на другому відеозаписі зображено транспортний засіб (встановити марку та реєстраційний номер не надається можливим), в якого відкриті водійські ліві двері, які водій вказаного транспортного засобу закриває через декілька секунд. Також зафіксовано потерпілого, який лежить на проїжджій частині та намагається підвестися на ноги. В цей час VOLKSWAGEN РАSSАТ, реєстраційний номер НОМЕР_3 розпочав рух. Водій вказаного транспортного засобу, встановити якого з відеозапису не можливо, нехтуючи Правилами дорожнього руху України, перед початком руху не подавши відповідний сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, не ввімкнувши ближнє світло фар в темну пору доби та ледве не здійснивши наїзд на ногу потерпілому, поїхав у невідомому напрямку;

- на третьому відеозаписі зафіксовано, як лейтенант поліції ОСОБА_1 лівою рукою тримає потерпілого, який перебуває на тротуарі в положенні напівлежачи, а правою рукою наносить удар в область обличчя, потім правою рукою завдає ще один удар в область обличчя. В результаті нанесення ударів потерпілий впав на землю, а лейтенант поліції ОСОБА_1 наніс удар потерпілому правою ногою по тулубу останнього.

Поряд з цим, під час проведення службового розслідування УПП в Кіровоградській області ДПП отримано відеозаписи з камери зовнішнього спостереження, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 , на будівлі Кіровоградської обласної державної адміністрації. З вказаних відеозаписів встановлено, що 22.10.2021 о 00 год. 45 хв. по вул. В.Чорновола, навпроти розважального закладу «Куба», зупинився транспортний засіб VOLKSWAGEN РАSSАТ, з якого вийшов лейтенант поліції ОСОБА_6 . Разом з останнім, з вказаного транспортного засобу вийшли двоє інших невідомих громадян. Вказані особи направились до розважального закладу «Куба».

О 01 год. 18 хв. з розважального закладу «Куба» вийшов лейтенант поліції ОСОБА_7 разом з трьома невідомими громадянами. Останній направився до транспортного засобу VOLKSWAGEN РАSSАТ та групи громадян у кількості трьох осіб чоловічої статті, які стояли позаду вказаного транспортного засобу та спілкувалися між собою. В цей час, з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » виходить невідомий громадянин, який направляється та підходить до вказаної групи осіб і штовхає лейтенанта поліції ОСОБА_5 руками в плече. В подальшому дія відбувалась в зоні (позаду транспортного засобу VOLKSWAGEN РАSSАТ, яку не видно з камери зовнішнього спостереження. Відео продовжується тим, що дві невідомі особи виходять з невидимої для камери зовнішнього спостереження зони. Невідома особа наносить удар рукою в область обличчя іншій особі. В цей момент до них підходить лейтенант поліції ОСОБА_7 та застосовує до іншої особи (якій нанесли один удар в область обличчя), розпил невідомої речовини, направляючи їй в очі. Потерпілий відійшов на тротуар, а лейтенант поліції ОСОБА_7 направився за ним і між ними продовжилась сутичка (що саме відбувалось між особами, чітко встановити не можливо, оскільки видимість з камери зовнішнього спостереження обмежена). В подальшому потерпілого штовхнула невідома особа на проїжджу частину дорогу, в результаті чого він впав. В цей момент, лейтенант поліції ОСОБА_7 наносить потерпілому два удари ногою. В подальшому, лейтенант поліції ОСОБА_7 ще декілька разів підходив до потерпілого і наносив останньому удари по тулубу та обличчю. Після чого він та двоє невідомих осіб сіли до транспортного засобу VOLKSWAGEN РАSSАТ та об`їхавши потерпілого, який лишився лежати на проїжджій частині дороги, продовжили рух у невідомому напрямку. Згодом, потерпілий, піднявся та відійшов на тротуар.

Дисциплінарною комісією здійснено виїзд на місце події за адресою: АДРЕСА_2 , де виявлено на проїжджій частині дороги навпроти кафе «Куба» та на тротуарі плями невідомої речовини, схожі на кров. Додатково від офіціантки кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка відмовилась надавати пояснення, отримано відеозапис з камери спостереження, розташованої всередині закладу. За результатами перегляду вказаного відеозапису встановлено, що 22.10.2021 о 01 год 05 хв лейтенант поліції ОСОБА_7 , перебуває в приміщенні розважального закладу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та, тримаючи в руках склянку, з невідомою речовиною, спілкується з невідомим громадянином. В приміщенні перебували ще четверо невідомих громадян, які теж між собою спілкувались (встановити з відеозапису про що саме розмовляли чоловіки не представляється за можливе, оскільки на відеозаписі відсутній звук). Періодично в розмову лейтенанта поліції ОСОБА_5 з його ймовірними знайомими втручався третій невідомий громадянин, але чоловіки продовжували вести свою розмову, не звертаючи на це уваги. Через деякий час, лейтенант поліції ОСОБА_7 почав жестикулювати руками та проявляти агресію по відношенню до невідомої особи, яка переросла в бійку. Лейтенант поліції неодноразово намагався нанести удари по невідомій особі, деякі з яких досягали мети. Двоє інших невідомих чоловіків намагалися заспокоїти лейтенанта поліції ОСОБА_5 та іншого чоловіка і врегулювати конфлікт. В цей час до відвідувачів вийшла працівниця закладу і також намагалася заспокоїти чоловіків. Не зважаючи на те, що двоє невідомих чоловіків постійно намагалися припинити сутичку, яка відбулася між лейтенантом поліції ОСОБА_8 та потерпілим, останні постійно провокували один одного на бійку. Лейтенант поліції ОСОБА_7 , в один з моментів бійки, взявши в руки стілець, замахнувся в бік потерпілого, але між ними стояв невідомий чоловік і лейтенант поліції ОСОБА_7 поставив стілець на місце і направився до стійки бару. Далі на відеозаписі зафіксовано як лейтенант поліції ОСОБА_7 та двоє невідомих чоловіків допомагають потерпілому підвестися, щось говорять йому та всі втрьох покидають приміщення розважального закладу.

Вищезазначені обставини підтверджуються долученими до матеріалів службового розслідування відео доказами.

Близько 02 год 00 хв на перехресті вул. В. Чорновола та Чміленка виявили автомобіль марки VOLKSWAGEN РАSSАТ біля якого перебував ОСОБА_9 подальшому позивач з працівниками проїхав до УПП в Кіровоградській області ДПП.

На момент вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1 мав діюче дисциплінарне стягнення відповідно до наказу ДПП від 07.09.2021 року №23 - у вигляді догани.

Зазначений дисциплінарний проступок лейтенант поліції ОСОБА_1 вчинив виключно зі своєї провини, яку під час службового розслідування не визнав, з причин низького рівня правосвідомості та з метою уникнення відповідальності.

Розглянувши матеріали службового розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Київській області, дисциплінарна комісія склала висновок від 04.11.2021 (далі також - Висновок) (а.с.74-90).

На підставі вищезазначеного дисциплінарна комісія дійшла висновку, що, зокрема, за порушення службової дисципліни, частини 4 статті 7, пункту 1, 2, 3, 4 частини першої статті 18, пунктів 2, 4, 10, 14 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 3, 6, 7 частини третьої статті 1, частини 8 статті 17 Дисциплінарного статуту, абзаців 1, 2, 3, 8 частини першої розділу II, пункту 3, 4 розділу IV «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07 листопада 2018 року № 893, підпункту 2.3.24 пункту 2.3 розділу 2 Посадової інструкції заступника командира роти УПП в Кіровоградській області ДПП, затвердженої наказом ДПП від 13.12.2017 №6086, на підставі пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту, до заступника командира роти №4 батальйону УПП в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 05.11.2021 р. №750 «Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП дисциплінарного стягнення», відповідно до змісту якого до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

На підставі наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 05.11.2021 р. №750, наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 05.11.2021 р. №1481 о/с «По особовому складу» (а.с.1) відповідно до Закону України «Про національну поліцію» Позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини 1 статті 77, з посади заступника командира роти №4 батальйону, 05.11.2021.

Також, судом встановлено, що за вищевикладеними подіями, які мали місце 22.10.2021 року територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування за підозрою ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000059, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2021 із попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.122 КК України.

Наполягаючи на протиправності оскаржуваних наказів, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про їх скасування та застосування наслідків такого скасування (поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу).

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статями 21, 22, 28 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Кожен має право на повагу до його гідності.

У свою чергу, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII.

Згідно з частиною першою статті 17, пунктами 1-3 частини першої статтею 18 Закону № 580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і, якому присвоєно спеціальне звання поліції.

За приписами пункту 1 розділу ІІ Правил, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до розділу IV Правил, незалежно від посади чи звання у відносинах із населенням поліцейський зобов`язаний: бути тактовним та доброзичливим; висловлювати вимоги чи зауваження, що стосуються особи, у ввічливій та переконливій формі; надати можливість особі висловити власну думку; до всіх потерпілих від злочинів або інших правопорушень проявляти повагу, охороняти їх безпеку та право на невтручання в особисте життя.

За будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

При цьому, за приписами частин першої та другої статті 19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Статут.

Відповідно до статті 1 Статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, окрім іншого: поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини.

При цьому, під час виконання службових обов`язків поліцейський має право, окрім іншого: на повагу до своєї особистості, коректне ставлення з боку керівників, колег та інших осіб; на правничу допомогу та захист своїх прав під час розгляду скарг або під час 11) на захист від переслідування у разі повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень, здійснених керівництвом та працівниками Національної поліції України.

Згідно зі статтею 11 Статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом (частина третя статті 11 Статуту).

За приписами статті 12 Статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин першої-третьої статті 13 Статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно з пунктом 6 частини першої, частин другої, третьої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Відповідно до статті 14 Статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.

У разі надходження скарги на рішення, дії чи бездіяльність поліцейського, щодо яких вже проводиться службове розслідування, така скарга долучається до матеріалів службового розслідування.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Так, процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893 (далі також - Порядок № 893).

Згідно з пунктом 4 розділу V Порядку № 893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пунктів 1, 2, розділу VI Порядку № 893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості: дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для проведення службового розслідування; форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження). У разі залучення до проведення службового розслідування фахівців та представника поліцейського також зазначаються їх прізвища, ініціали та статуси у службовому розслідуванні.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення. В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні.

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.

За приписами статті 19 Статуту, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

У разі вчинення поліцейським незначного проступку керівник може обмежитися його попередженням про необхідність дотримання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення поліцейським незначного проступку з урахуванням його сумлінного ставлення до виконання обов`язків за посадою або нетривалого перебування на посаді (до трьох місяців) керівник може обмежитися раніше застосованим до такого поліцейського дисциплінарним стягненням.

Дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь до поліцейських, які мають первинні спеціальні звання, та у виді звільнення з посади до поліцейських, які обіймають посади найнижчого рівня, не застосовується.

Відповідно до часин третьої, четвертої статті 22 Статуту, дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Отже, з огляду на викладене вище, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є повне доведення вини особи в ході службового розслідування, метою якого і є саме з`ясування обставин вчинення дисциплінарного порушення, уточнення ступеня вини особи.

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського складу ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Крім того суд звертає увагу, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, а звільнення як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Суд зазначає, що під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів, офіційний письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Рішення суб`єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правовий акт, так і правовий акт індивідуальної дії. Нормативно-правовий акт - рішення, дію якого поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і який призначений для неодноразового застосування щодо цього кола осіб. Правовий акт індивідуальної дії - рішення, яке є актом одноразового застосування норм права і дію якого поширено на конкретних осіб або яке стосується конкретної ситуації, за своєю природою ненормативний правовий акт, на відміну від нормативного, встановлює не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовується одноразово й після реалізації вичерпує свою дію.

Усі рішення суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений законом.

Суд зазначає, що висновок службового розслідування лише фіксує та задокументовує обставини, встановлені під час проведення розслідування, факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Права та обов`язки для особи щодо якої проведено службове розслідування, породжує саме рішення, прийняте на підставі висновків службового розслідування.

В той же час, відповідно до п.8.1. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230 - висновок службового розслідування є підсумковим документом.

Отже, висновки службового розслідування не мають обов`язкового характеру для позивача. Такі висновки не можна визначити як документ, який містить норми права загальної або індивідуальної дії. Він не може створювати нових правових норм, доповнювати чи змінювати чинне законодавство та не має обов`язкового характеру для позивача.

Досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено, що 22 жовтня 2021 року наказом начальника Департаменту патрульної поліції №2333 «Про призначення проведення службового розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни» сформовано дисциплінарну комісію. Голова та члени комісії є працівниками Департаменту патрульної поліції.

Так, членами комісії 22.10.2021 року та 23.10.2021 року відібрані пояснення у працівників УПП в Кіровоградській області ДПП, які з 21.10.2021 року по 22.10.2021 перебували на службі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, наказ начальника Департаменту патрульної поліції від №2333 від 22 жовтня 2021 року отриманий та зареєстрований в УПП в Кіровоградській області ДПП лише 26.10.2021 року №Н-195/2, а позивач ознайомлений 02.11.2021 року. Представник відповідача не пояснила та додаткових пояснень з цього приводу не надала, як члени комісії з 22.10.2021 року проводили службове розслідування та складали документи не надавши відповідного наказу.

Водночас, під час наведених в описовій частині висновку подій, які відбувалися 22.10.2020, працівниками наряду УПП не встановлено заявника. На місці події виявлено групу осіб, які повідомили, що ніяких конфліктів та бійок не відбувалось. Осіб, які потребували медичної допомоги не виявлено.

Поряд з цим, під час проведення службового розслідування пояснення будь-яких осіб, яким відомі обставини справи (потерпілий, свідки тощо) не відібрані та такі особи не встановлені, документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку.

Також, висновок службового розслідування не містить відповідно до вимог ст.19 Статуту зазначення викладення причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону.

На підтвердження вини позивача дисциплінарною комісією, яка проводила службове розслідування складено акт огляду місця події від 22.10.2022 року. У даному акті вказано, що акт складений 22.10.2022 року о 16 год. 00 хв. на місці де відбулась бійка та на асфальті, тротуарі виявлено плями буро-червоної речовини схожої на кров.

Між тим, суд зазначає, що огляд місця події належить до першочергових і основних слідчих дій, його проведення на досудовому слідстві передбачено ст.237 КПК України.

Приписами частини 1 зазначеної статті 1 визначено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

З акту огляду вбачається, що акт огляду не складався слідчим чи прокурором, внесених відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не зазначено. При цьому, Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України №893 не встановлено складання акту огляду місця події. Тому, даний документ не може вважатися доказом, що підтверджує та/або спростовує факт вчинення дисциплінарного проступку.

Так, дисциплінарною комісією зроблено висновок про те, що ОСОБА_1 був учасником конфлікту під час якого в приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » застосував фізичну силу до відвідувача вказаного закладу, не контролюючи свою поведінку, почуття та емоції продовжив застосування на вулиці. Дані висновки про протиправність дій позивача було зроблені лише на підставі відібраних відеозаписів, без звуку.

В судовому засіданні позивач зазначив, що пояснення викладені в позовній заяві та підтримує в повному обсязі. Дійсно, в ніч з 21 на 22 жовтня перебував в приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_2 разом зі своїми друзями, яких пообіцяв розвести по домівках. Також, в приміщенні даного закладу були і інші відвідувачі.

З одним з відвідувачів, який вже перебував в стані сп`яніння і чіплявся до всіх оточуючих та персоналу закладу, виникла розмова щодо недостойної та зухвалої його поведінки. Під час даної розмови відносно мене було застосовано фізичну силу. Він не перебував при виконанні службових обов`язків і вимушений був діяти швидко по ситуації. В подальшому конфлікт перемістився на вулицю.

Як вбачається з тексту наказу №750 від 22.10.2021 в провину ставиться не повідомлення відділу чергової служби та керівництво про надзвичайну подію. Конфлікт було припинено власними силами. Вважав, що надзвичайної події не було, тому не повідомляв правоохоронні органи.

Відповідачем не надавалось до суду жодних доказів встановлення та опитування потерпілого, свідків, які перебували в закладі з числа відвідувачів та осіб які перебували з позивачем, водія таксі, що в свою чергу, свідчить про поверхневе, неповне та невсебічне службове розслідування.

На переконання суду для встановлення вини особи має наслідки щодо його цивільно-правової відповідальності (наприклад, відшкодування потерпілому страхових виплат тощо), то встановлення вини чи невинуватості такої особи є обов`язковим елементом. До того ж встановлення вини впливатиме також на кваліфікацію його дій та призначення покарання.

Підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є повне доведення його вини в ході службового розслідування, метою якого і є саме з`ясування обставин вчинення дисциплінарного проступку та уточнення ступеня вини особи. Тож підставами для відповідальності є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Тому, робити висновки лише на підставі відеозиписів камер спостереження є необ`єктивним встановленням обставин та подій, що мали місце.

При цьому суд зазначає, що відповідно до вищенаведених положень Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, які є спеціальними нормативно-правовими актами з питань проходження служби в органах внутрішніх справ, наявність судового рішення, яким буде встановлено вину особи у вчиненні адміністративного проступку, не є визначальним для проведення службового розслідування та застосування до особи дисциплінарних стягнень. Навпаки, встановлення обставин фактичної дійсності у даному випадку належить до компетенції робочої групи, якій доручено проведення такого службового розслідування та саме висновок такого розслідування є підставою для відповідного реагування, зокрема, застосування до винних осіб дисциплінарних стягнень.

Водночас, обставини та факти вчинення дисциплінарного проступку мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Тому, виходячи з наведених норм права та встановлених по справі дійсних обставин, які стали підставою для звільнення позивача є порушенням службової дисципліни, за яке може бути накладене дисциплінарне стягнення відповідно до статті 12 Статуту.

Разом з тим, досліджуючи спірні правовідносини суд звертає увагу на наступні обставини.

Приписами статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Як вже зазначалось вище, статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом статті 7 цього ж Статуту службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, передбаченими такими нормативними актами.

Так, з метою зміцнення дисципліни та законності серед працівників, безумовного забезпечення прав і свобод громадян, дотримання стандартів етичної поведінки, доброчесності та запобігання конфлікту інтересів у діяльності працівників наказом МВС України від 28.04.2016 року №326 затверджено Правил етичної поведінки працівників апарату МВС України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС (далі - Правила).

Відповідно до п.1.1 Правил, ці Правила поширюються на працівників апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, і є узагальненням стандартів етичної поведінки у їх діяльності.

Пунктом 1.2 передбачено, що дотримання норм поведінки, установлених цими Правилами, є моральним обов`язком кожного працівника МВС. Громадянин України, який працює або влаштовується на роботу до апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, ознайомлюється з вимогами цих Правил (п.1.3).

Положеннями пункту 2 Правил визначено, що. Ці Правила як зібрання основних професійно-етичних норм визначають для працівників МВС принципи етики, якими є: служіння державі і суспільству; гідна поведінка; доброчесність; лояльність; політична нейтральність; прозорість і підзвітність; сумлінність.

Разом з тим, відповідно до змісту Присяги працівника поліції, затвердженої статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», особа яка вступає на службу в поліцію зобов`язується дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Тобто, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) норм, а дисциплінарне правопорушення пов`язується лише з порушенням правових вимог щодо проходження публічної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону України «Про державну службу» за вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно ст. 66 Закону України «Про державну службу», до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Підстави припинення державної служби у разі втрати державним службовцем права на державну службу або його обмеження визначені статтею 84 вищезазначеного Закону. До яких включено:

1) припинення громадянства України або виїзд на постійне проживання за межі України;

2) набуття громадянства іншої держави;

3) набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення;

4) набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо державного службовця за вчинення умисного злочину та/або встановлення заборони займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій держави;

Частиною передбачено, що у випадках, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене суд зазначає, що припинення державної служби є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення трудової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, тому неможливість застосування до посадової особи національної поліції дисциплінарних стягнень аж до звільнення повинно бути мотивованим.

Однак, суд дослідивши оскаржувані накази вбачає, що вони не містять мотивування в цій частині, з їх змісту не вбачається у чому полягала неможливість застосування до позивача менш суворих заходів.

За таких обставин дійшов висновку про те, що вказані накази прийнято відповідачем передчасно, без врахування та встановлення всіх дійсних обставин та з порушенням ст.2 КАС України, а тому вони є протиправними та підлягають скасуванню у судовому порядку.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у разі вчинення дисциплінарного правопорушення, наслідком якого може бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення є санкціями різних рівнів відповідальності, які не можуть застосовуватися як альтернативні.

Аналогічна правова позиція по даному питанню викладена Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2013 року в справі № 21-403а12.

Щодо тверджень представника позивача про наявність кримінального провадження відносно позивача та направлення його до суду суд зазначає наступне.

Суд бере до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 16 Дисциплінарного статуту у разі проведення за фактом учинення проступку кримінального провадження на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення накладається не раніше одного місяця з дня закінчення кримінального провадження.

Кримінальним процесуальним кодексом України визначено поняття кримінального провадження.

При цьому суд зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КК України, є кримінально караним діянням, що підлягає встановленню за наслідками кримінального провадження і доведення вини особи. При цьому, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, як подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), так і винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (стаття 94 КПК України).

Судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.02.2022 року кримінальне провадження стосовно позивача (№0000059) закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення

під час закриття кримінального провадження на підставі відмови потерпілого від обвинувачення суд фактично визнає відсутність самого обвинувачення щодо особи, а тому не потрібно встановлювати сам факт вчинення кримінального правопорушення, ні винуватість чи невинуватість такої особи. За таких обставин не потребують перевірки судом докази, а також немає необхідності в дослідженні того, чи було дотримано інші вимоги процесуального закону під час провадження у справі.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03.06.2020 у справі № 712/1710/19.

Оскільки вирішення питання про звільнення позивача з Національної поліції України неможливе без встановлення обставин причетності його до скоєного злочину по кримінальному провадженню №0000059, суд вважає спірні накази про звільнення позивача протиправними.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен, хто обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У розумінні Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні Суду від 06.12.1988 у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії», принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається виключно на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. При цьому, принцип презумпції невинуватості є обов`язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень. Поширюється він не лише на прийняття такими суб`єктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб. Зокрема, в рішенні від 10.02.1995 у справі «Алене де Рібемон проти Франції», де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника. У даному рішенні, Суд вказує на те, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Отже, порушення статті 6 пункту 2 мало місце. Таким чином, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою. Він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави, відтак жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином доведення вини відповідно до закону, та перебираючи на себе функцію суду.

Таким чином суд дійшов висновку, що порушення відносно особи кримінального провадження та повідомлення про підозру у його вчиненні, не є достатніми доказами винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки вина та відповідальність осіб має індивідуальний характер, які належить встановити у спосіб, визначений кримінальним законом (обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили).

Також судом встановлено, що жодними належними та допустимими доказами не доведено обставин настання тяжких наслідків внаслідок діяльності Позивача та не вбачає в поведінці останнього протиправної винної дії, як обов`язкової ознаки дисциплінарного проступку.

Натомість, у взаємозв`язку з вищенаведеними нормами та обставинами справи, у тому числі зважаючи на різноманітність видів дисциплінарного стягнення, суд дійшов висновку, що Відповідач належним чином не встановив, чи дійсно поведінка Позивача мала ознаки дисциплінарного проступку та не врахував: ступінь його тяжкості; наявність/відсутність шкоди; обставини, за яких сталася подія; обставини, які пом`якшують відповідальність; попередню роботу Позивача; обставини закриття кримінального провадження №0000059 від 21.02.2022, при цьому застосувавши до останнього крайню міру дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, що за висновком суду є необґрунтованим та непропорційним.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі також - ЄСПЛ).

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» №1906-IV від 29.06.2004, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Протоколу № 1 та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

ЄСПЛ визнає звільнення працівника з роботи, у тому числі з посад публічної служби однозначним втручанням у право на повагу до приватного життя.

За сталою практикою Європейського Суду, приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (пункт 25 «C. проти Бельгії» від 07.08.1996 (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (пункт 61 рішення Суду у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002)). Поняття «приватне життя» не виключає в принципі діяльність професійного чи ділового характеру. Адже саме у діловому житті більшість людей мають неабияку можливість розвивати відносини із зовнішнім світом (пункт 29 рішення Суду у справі «Niemietz проти Німеччини» від 16.12.1992). Таким чином, обмеження, встановлені щодо доступу до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (пункт 47 рішення Суду у справі «Sidabras and Dћiautas проти Латвії» (справи № 55480/00 та № 59330/00, ECHR 2004) і пункти 22-25 рішення Суду у справі «Bigaeva проти Греції» від 28.05.2009 (справа 26713/05)). Крім того, зазначалося, що звільнення з посади становило втручання у право на повагу до приватного життя (пункти 43-48 рішення Суду у справі «Ozpinar проти Туреччини» від 19.10.2010 (справа № 20999/04)).

Отже, виходячи з викладеного, наказ про звільнення Позивача становить втручання держави у його приватне життя і оцінюється судом крізь призму дотримання нею наступних критеріїв: 1) чи здійснювалося таке втручання на підставі закону, тобто чи мало втручання правове підґрунтя у національному законодавстві; 2) чи мало втручання у здійснення права легітимну мету; 3) чи є таке втручання необхідним у демократичному суспільстві.

За усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, втручання вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення законної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності», та, зокрема, якщо воно є пропорційним переслідуваній законній меті. Хоча саме національні органи влади здійснюють початкову оцінку необхідності втручання, остаточна оцінка щодо відповідності та достатності наведених підстав для втручання, залишається предметом вивчення Суду на відповідність вимогам Конвенції (рішення у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» [ВП] (Chapman v. the United Kingdom) [GC], заява № 27238/95, пункт 90, ЄСПЛ 2001).

Таким чином, суд не погоджується з позицією Відповідача, що приймаючи оскаржувані накази він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття наказів; неупереджено; добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані спірні накази.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування наказів №750 від 05.11.2021, в частині застосування відносно - заступника командира роти №4 батальйону УПП в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України По особовому складу від 05.11.2021 №1481о/с.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено або на рівнозначній посаді.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 28.02.2018 у справі № 817/280/16, від 28.02.2019 у справі № 817/860/16 та від 03.10.2019 у справі № 826/10460/16.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі «Волков проти України», звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, єдиним можливим рішенням суду є поновлення такого працівника на займаній або прирівняної до займаної посади.

Беручи до уваги наведене, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права Позивача, який виключатиме подальше його звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів, буде його поновлення на службі в поліції на посаді заступника командира роти №4 батальйону УПП в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції з 06.11.2021 року.

Відповідно, виходячи з наведених норм та встановлених обставин, Позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2021 по день ухвалення судового рішення.

Відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі по тексту Порядок № 260) поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Разом з тим, вказані норми не регулюють питання порядку розрахунку та стягнення середнього заробітку поліцейських за вимушений прогул у зв`язку з незаконним звільненням.

Відповідно до пункту 32 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Середній заробіток визначається відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 № 21-395а13, в якій зазначено, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Відповідно до пункту 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку).

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Порядку № 260 можна дійти висновку, що нарахування середнього грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу поліцейським проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів вимушеного прогулу.

Враховуючи, що відповідно до довідки про доходи №1984 від 07.12.2021 середньоденне грошове забезпечення Позивача становить 445,78 грн., а число календарних днів вимушеного прогулу з 06.11.2021 по 21.03.2022 становить 135 днів, то сума середнього заробітку Позивача за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з Відповідача склала 60 181,01 грн.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, з урахуванням положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України та за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу, проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи (їх представниками) пояснення по суті заявлених вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви, оскільки деякі позовні вимоги заявлені Позивачем некоректно (у тому числі не надано розрахунку суми середнього заробітку за вимушений прогул; невірно вказаний період стягнення середнього заробітку; не зазначено дату поновлення на посаді та ін.).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу, Відповідач обов`язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України належним чином не виконав.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про, зокрема, присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення Позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

На думку Кіровоградського окружного адміністративного суду, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України, та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

VI. Судові витрати.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не вирішується, оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 252, 255, 292-297, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Про застосування до працівників УПП в Кіровоградській області ДПП дисциплінарних стягнень за №750 від 05.11.2021, в частині застосування дисциплінарного стягнення до заступника командира роти №4 батальйону УПП в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України По особовому складу від 05.11.2021 №1481о/с, про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді заступника командира роти №4 батальйону УПП в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, юридична адреса: вулиця Федора Ернста, 3, м. Київ, Україна. 03048) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2021 по 21.03.2022 в сумі 60 181,01 грн. з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді заступника командира роти №4 батальйону УПП в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя

Кіровоградського окружного

адміністративного суду Р.В. Жук