Справа № 380/8473/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/8473/21 пров. № А/857/21333/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

від третьої особи - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2021р. в адміністративній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Золочівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору (суддя суду І інстанції: Сподарик Н.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16 год. 11 хв. 28.09.2021р., м.Львів),-

В С Т А Н О В И В:

20.05.2021р. (згідно з відомостями поштового конверту) позивач Військова частина НОМЕР_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 65318975 від 05.05.2021р., винесену державним виконавцем Золочівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Маркович І.В., якою стягнуто виконавчий збір в розмірі 24000 грн. за примусове виконання рішення немайнового характеру (Т.1, а.с.1-7, 33).

Розгляд цієї справи проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників страви, із урахуванням особливостей, встановлених ст.287 КАС України (Т.1, а.с.45-46).

Протокольною ухвалою суду від 29.06.2021р. залучено до участі в справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 (Т.1, а.с.101-102).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2021р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (Т.1, а.с.200-208).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач Військова частина НОМЕР_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову по справі, якою скасувати постанову ВП № 66383151 від 04.08.2021р. про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення 24000 грн. виконавчого збору (Т.2, а.с.1-3).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що незважаючи на оскарження позивачем в судовому порядку постанови ВП № 65318975 від 05.05.2021р. про стягнення виконавчого збору, державний виконавець винесла постанову ВП № 66383151 від 04.08.2021р. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання попередньої постанови.

Також винесення ВП № 66383151 від 04.08.2021р. не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем не здійснювалися заходи примусового характеру щодо виконання виконавчого листа № 460/2005/20 від 05.04.2021р. та постанови № 65318975 від 05.05.2021р.

Такі висновки відповідають усталеній судовій практиці по аналогічним справам.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви (пояснення, заперечення) на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду справи, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.10.2020р. у справі № 460/2005/20 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби (Т.1, а.с.8-11).

Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось.

05.04.2021р. Рівненським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 460/2005/20 в цілях примусового виконання зазначеного судового рішення (Т.1, а.с.73).

27.04.2021р. стягувач ОСОБА_1 звернувся із заявою до Золочівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про примусове виконання рішення суду на підставі вказаного виконавчого листа.

При цьому вказав, що Військовою частиною НОМЕР_1 на картковий рахунок були зараховані 18.12.2020р. грошові кошти в сумі 19612 грн. як грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки, проте рішення виконано лише частково, оскільки боржником не враховані суми грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (Т.1, а.с.68 і на звороті).

Вказана заява надійшла на адресу органу державної виконавчої служби 05.05.2021р.

05.05.2021р. державним виконавцем Золочівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Маркович І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 6531897 з метою виконання виконавчого листа № 460/2005/20, виданого 05.04.2021р. (Т.1, а.с.78).

Одночасно із цією постановою державним виконавцем винесено постанову ВП № 6531897 від 05.05.2021р. про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 24000 грн. та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (Т.1, а.с.79, 80).

Супровідним листом № 8167 від 05.05.2021р. відповідач направив зазначені постанови позивачу та ОСОБА_1 (Т.1, а.с.22).

12.05.2021р. за вх. № 3087/19-19-22 від позивача на адресу Золочівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) надійшов лист № 1038 від 11.05.2021р., яким повідомлено, що Військова частина НОМЕР_1 добровільно та належним чином виконала рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20.10.2020р. у справі № 460/2005/20, нарахувала та виплатила ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. До заяви долучено копії витягу з наказу командира частини № 68 (по стройовій частині) від 17.03.2018р., довідки-розрахунку № 705 від 17.11.2020р. грошової компенсації за відпустку учаснику бойових дій ОСОБА_1 , розрахунку № 574 від 12.10.2020р. індексації звільненому військовослужбовцю ОСОБА_1 , роздавальної відомості № 225 від 17.12.2020р. на виплату одноразових видів грошового забезпечення, платіжних доручень № 806 від 17.12.2020р. та № 826 від 22.12.2020р. (Т.1, а.с.82-87).

Листом № 9104 від 18.05.2021р. відповідач повідомив позивача про скерування до Рівненського окружного адміністративного суду заяви про роз`яснення виконання рішення суду в справі № 460/2005/20 (Т.1, а.с.88).

19.05.2021р. за вх. №1928/19.19-22 надійшла до Золочівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) заява ОСОБА_1 , в якій стягувач заперечив щодо повного виконання рішення суду станом на 05.05.2021р. (Т.1, а.с.90-91).

19.05.2021р. Золочівським відділом державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) скеровано до Рівненського окружного адміністративного суду заяву, в якій відповідач просив роз`яснити рішення суду в справі № 460/2005/20, а саме: чи слід грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки обраховувати з грошового звільнення на день звільнення з військової служби 15.10.2019р. чи 17.03.2018р.? (Т.1, а.с.92-93).

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.07.2021р. заяву органу державної виконавчої служби про роз`яснення судового рішення у адміністративній справі № 460/2005/20 задоволено; роз`яснено, що вказане рішення суду належить виконувати, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 15.10.2019р. (Т.1, а.с.132-134).

23.07.2021р. стягувач ОСОБА_1 скерував на адресу Золочівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) заяву про повернення без виконання виконавчого листа у справі № 460/2005/20 (Т.1, а.с.190).

Постановою відповідача ВП №65318975 від 04.08.2021р. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 460/2005/20, виданого 05.04.2021р. Рівненським окружним адміністративним судом (Т.1, а.с.192-193).

Водночас, державним виконавцем були прийняті наступні постанови:

ВП № 66383151 від 04.08.2021р. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови № 65318975, виданої 05.05.2021р. Золочівським відділом державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 виконавчого збору в розмірі 24000 грн. (Т.2, а.с.5);

ВП № 66383151 від 04.08.2021р. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання постанови № 65318975, виданої 05.05.2021р. Золочівським відділом державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 виконавчого збору в розмірі 24000 грн. (Т.2, а.с.7).

Вирішуючи наведений спір та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця щодо одночасно винесення постанов про відкриття виконавчого провадження і стягнення виконавчого збору відповідають приписам ч.4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виданий виконавчий документ покладає на боржника зобов`язання нарахувати і виплатити суму грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а тому носить виключно немайновий характер.

Окрім цього, матеріалами справи та фактичними обставинами справи не підтверджується добровільне виконання боржником рішення суду до початку його примусового виконання, що стверджується ухвалою суду про роз`яснення судового рішення у справі № 460/2005/20.

Вирішуючи наведений спір стосовно оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, колегія суддів виходить з наступних мотивів.

Із змісту розглядуваного позову Військової частини НОМЕР_1 слідує, що остання оспорює правомірність рішення відповідача про стягнення виконавчого збору в розмірі 24000 грн. у виконавчому провадженні № 65318975.

З огляду на межі доводів та вимог позовної заяви, спірним питанням для позивача Військової частини НОМЕР_1 була правомірність постанови державного виконавця про стягнення з нього (боржника у виконавчому провадженні) виконавчого збору.

При цьому, позивач вважає, що в розглядуваному випадку не було підстав для стягнення виконавчого збору, оскільки рішення суду виконано в добровільному порядку до початку виконавчого провадження, також виконавчий збір обрахований помилково за примусове виконання рішення немайнового характеру.

Вказані обставини входять в предмет доказування по цій справі.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Приписами ст.1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 вказаного Закону).

Приписами частин ст.27 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (ч.1 цієї статті).

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч.2 цієї статті).

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч.3 цієї статті).

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.4 цієї статті).

Таким чином, державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови від 05.05.2021р. про стягнення виконавчого збору діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Водночас, позивачем не доведено наявності обставин протиправності прийнятої відповідачем постанови.

Також вірним слід вважати застосування до розглядуваних правовідносин норм Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження», який діяв саме на момент винесення спірної постанови про стягнення виконавчого збору.

Будь-які правові підстави для застосування попередніх редакції вказаного Закону є відсутніми, що стверджується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

З огляду на викладене, правила стягнення виконавчого збору визначаються за тими правилами, які були чинними на момент прийняття державним виконавцем відповідного рішення про його стягнення.

Таким чином, на момент винесення постанови ВП № 65318975 від 05.05.2021р. про стягнення виконавчого збору з позивача діяла вищевказана редакція Закону України «Про виконавче провадження», якою правомірно керувався відповідач під час прийняття спірної постанови.

Твердження позивача про помилковість обчислення суми виконавчого збору слід вважати невірними, оскільки рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.10.2020р. в адміністративній справі № 460/2005/20 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Відповідно до ч.1 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Отже, з наведеного слідує, що виконавчий лист № 460/2005/20, виданий 05.04.2021р. Рівненським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, є зобов`язального характеру.

Зміст вказаного листа не містить грошового еквівалента, від якого можливе проведення нарахування 10 % виконавчого збору, через що характер стягнення виконавчого провадження є немайновим.

Стосовно доводів позивача про те, що Військовою частиною НОМЕР_1 добровільно 17.12.2021р. та 22.12.2021р. в повному обсязі (із зарахуванням на картковий рахунок стягувача суми грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки в розмірі 19744 грн. 20 коп.) було виконано вищевказане судове рішення в адміністративній справі № 460/2005/20, колегія суддів зазначає таке.

Виконавчий лист № 460/2005/20 із заявою про відкриття виконавчого провадження від 27.04.2021р., в якій стягувач зазначає, що рішення суду боржником не виконано в повному обсязі, надійшли до відповідача 05.05.2021р.

05.05.2021р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно цієї постанови боржнику надано строк до десяти робочих днів з моменту її винесення для добровільного виконання.

23.07.2021р. стягувачем ОСОБА_1 подано на адресу відповідача заяву про закінчення виконавчого провадження, згідно якої рішення суду виконано боржником у повному обсязі (23.07.2021р. на картковий рахунок надійшли грошові кошти в сумі 16823 грн. 52 коп.).

Таким чином, повне виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20.10.2020р. у справі № 460/2005/20 мало місце 23.07.2021р., тобто, після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Додатково колегія суддів наголошує, що вирішальне значення у питанні добровільного виконання боржником рішення суду має зміст ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 06.07.2021р. у справі № 460/2005/20, якою роз`яснено рішення суду в цій справі.

Оскільки позивачем вжиті заходи для виконання рішення та обчислення суми грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, виходячи із грошового забезпечення позивача станом на 17.03.2018р. (а не 15.10.2019р.), тому таке виконання судового рішення належить вважати частковим.

З огляду на викладене, твердження Військової частини НОМЕР_1 , як сторони виконавчого провадження, про те, що остання виконала обов`язок щодо повідомлення в межах встановленого законодавством терміну державного виконавця про самостійне виконання ним рішення, є необґрунтованим.

Водночас, вчинення позивачем формальних заходів, які стосуються виконання рішення суду, без врахування висновків суду, виконавчого листа та мети, яка покладалася судом в такий спосіб захисту, нівелює значення судового рішення та підриває довіру особи в здійснення правосуддя.

Оскільки рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20.10.2020р. у справі № 460/2005/20 фактично не було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тому державний виконавець 05.05.2021р. на підставі ст.ст.3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження правомірно виніс постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 24000 грн.

Таким чином, нормами Закону України «Про виконавче провадження» чітко та однозначно визначено природу виконавчого збору як збору, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, при цьому визначено розмір збору як для рішень майнового характеру, так і для рішень немайнового характеру (ч.ч.2 і 3 ст.27 цього Закону).

За загальним правилом така плата стягується державним виконавцем у всіх випадках виконання рішень, примусове виконання яких передбачає справляння виконавчого збору; винятки із цього правила передбачені ч.ч.5 і 9 ст.27 цього Закону.

Водночас, виконавчий збір не слід ототожнювати із заходами відповідальності за невиконання рішень та вимог державного виконавця, що передбачені ст.ст.75, 76 названого Закону.

Оскільки розглядувана ситуація не підпадає під випадки, за яких виконавчий збір не стягується; на час відкриття виконавчого провадження судове рішення не було виконано у повному обсязі в добровільному порядку, тому в державного виконавця були наявними правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів керується тим, що відповідно до ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Згідно норм процесуального закону підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права; предмет позову становлять позовні вимоги особи.

Із змісту апеляційної скарги слідує, що в такій позивач змінив предмет позову та просить суд апеляційної скарги визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 66383151 від 04.08.2021р., винесену державним виконавцем Золочівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Маркович І.В., якою відкрито виконавче провадження з примусового стягнення виконавчого збору в розмірі 24000 грн., визначеного постановою ВП № 65318975 від 05.05.2021р.

Такі позовні вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки Військовою частиною НОМЕР_1 вони не заявлялися шляхом доповнення (зміни, збільшення) позову.

За таких обставин в силу приписів ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову (в межах його доводів), а тому заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Відповідно до правил ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта Військову частину НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2021р. в адміністративній справі № 380/8473/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Військову частину НОМЕР_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складання повного тексту судового рішення: 25.03.2022р.