Справа № 160/10803/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2022-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 березня 2022 року м. Дніпросправа № 160/10803/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Казанцева Станіслава В`ячеславовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року в адміністративній справі №160/10803/21 (головуючий суддя першої інстанції - Царікова О.В.) за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 02.07.2021 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 345935,95 грн..

Позов обґрунтований тим, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед бюджетом внаслідок не погашення визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями, яке набуло статусу податкового боргу та по теперішній час не погашено відповідачем у добровільному порядку у зв`язку з чим підлягає примусовому стягненню в судовому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави податковий борг в сумі 345935 грн. 95 коп..

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що податкові повідомлення-рішення не вручені відповідачу належним чином, а сума податкового боргу, визначена у податковій вимозі є неузгодженою.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах здійснює надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Відповідач - ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) перебуває на податковому обліку у позивача.

Згідно інформації з інтегрованих карток у ОСОБА_1 обліковується податковий борг у загальному розмірі 345935,95 грн. за платежами «Земельний податок з фізичних осіб», «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості».

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вищевказана сума податкового боргу виникла внаслідок несплати відповідачем, узгоджених грошових зобов`язань, а саме:

- по земельному податку з фізичних осіб в сумі 101930,65 грн., яке нараховано за податковим повідомленням-рішенням від 31.12.2018 року №-0466 (граничний термін сплати 01.03.2019 року);

- по земельному податку з фізичних осіб в сумі 101930,65 грн., яке нараховано за податковим повідомленням-рішенням від 13.08.2019 року №-0466 (граничний термін сплати 12.10.2019 року);

- по земельному податку з фізичних осіб в сумі 101930,65 грн., яке нараховано за податковим повідомленням-рішенням від 05.05.2020 року №4-0466 (граничний термін сплати 08.08.2020 року);

- по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 36725,33 грн., яке нараховано за податковим повідомленням-рішенням №554-13 від 15.06.2018 року (граничний термін сплати 01.09.2018 року);

- по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 2084,00 грн., яке нараховано за податковим повідомленням-рішенням №555-13 від 15.06.2018 року (граничний термін сплати 01.09.2018 року);

- по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 645,60 грн., яке нараховано за податковим повідомленням-рішенням №556-13 від 15.06.2018 року (граничний термін сплати 01.09.2018 року);

- по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 689,07 грн., яке нараховано за податковим повідомленням-рішенням №553-13 від 15.06.2018 року (граничний термін сплати 01.09.2018 року).

Зазначені вище податкові повідомлення-рішення були направлені на податкову адресу відповідача та частина з них отримані останнім, а решта відправлень повернута позивачу службою поштового зв`язку з відміткою «За закінченням терміну зберігання». (а.с. 6-14)

Наявність зазначених сум податкового боргу підтверджується роздрукуванням зворотного боку інтегрованих карток платника, у зв`язку з несплатою вищезазначених сум грошові зобов`язання відповідача набули статусу податкового боргу та у добровільному порядку відповідачем не погашені. (а.с. 19-24)

У зв`язку із несплатою вищезазначені суми грошового зобов`язання відповідача набули статусу податкового боргу та у добровільному порядку відповідачем не погашені, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що контролюючим органом правомірно сформовано податкову вимогу. Суд першої інстанції зазначив, що доказів оскарження та/або відкликання зазначеної податкової вимоги чи погашення податкового боргу за визначеними грошовими зобов`язаннями, відповідачем суду не надано, а отже процедура стягнення такого боргу позивачем вважається дотриманою.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п.п.16.1.3, 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, а також передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із приписами п.36.1, п.36.2 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

У відповідності до положень п.57.2, п.57.3 ст.57 ПК України у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

В матеріалах справи містяться копії вищезазначених податкових повідомлень-рішень, які направлялися відповідачу, частина з яких вручена останньому, що підтверджується відповідними рекомендованими поштовими повідомленнями. Деякі з ППР повернуті на адресу контролюючого органу з відміткою поштової служби «за закінчення терміну зберігання».

Доказів оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному або судовому порядках відповідачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до п.58.2. ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно пункту 58.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Приписами п.42.2 ст.42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків ( АДРЕСА_1 ) рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (а.с.9, 11, 12, 14).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, зважаючи на відсутність доказів оскарження платником вказаних вище податкових повідомлень-рішень, сума заборгованості відповідача за цими податковими повідомленнями-рішеннями є узгодженою і набула статусу податкового боргу платника податків.

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Апеляційний суд погоджується з доводами позивача, що сума податкових зобов`язань відповідачем не була сплачена своєчасно, таких доказів матеріали справи не містять, а тому вона набула статусу податкового боргу.

Контролюючим органом сформовано та направлено відповідачу податкову вимогу від 10.10.2018 року №110494-17/66 на загальну суму 40144,00 грн., яку згідно наявної в матеріалах справи копії конверту направлено податковим органом на податкову адресу відповідача, однак повернуто поштою у зв`язку з неможливістю вручення з відміткою «За закінченням терміну зберігання», тобто з причин, що не залежать від позивача (а.с.6-7, 17).

По всьому тексту апеляційної скарги відповідач зазначає прийняті податковим органом ППР як «оскаржувані», хоча в даній справі предметом спору вже є стягнення податкового боргу за вказаними вище податковими повідомленнями -рішеннями.

Доказів оскарження вищезазначених та/або відкликання податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги чи погашення податкового боргу за визначеними грошовими зобов`язаннями у добровільному порядку відповідачем суду апеляційної інстанції не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Доводи апелянта щодо неузгодженості суми грошового зобов`язання та відсутності підстав для надіслання податкової вимоги платнику податків, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позивачем податкові повідомлення-рішення надіслані відповідачу з урахуванням положень Податкового кодексу України на адресу платника, зазначену в облікових даних позивача.

Відповідно до ст.45 ПК України платник податку - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Так само цей обов`язок стосується й інформації щодо зміни місця проживання або адреси реєстрації платника податку.

Податкова вимога також сформована законно та направлена відповідачу згідно вимог податкового законодавства.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на ту обставину, що його 29.11.2013 року було знято з реєстрації місця проживання з адресу: АДРЕСА_1 та 06.01.2021 року було зареєстровано місце проживання за адресою АДРЕСА_2 .

З вказаного вбачається, що в період з 2013 року по 2021 рік ОСОБА_2 взагалі не мав будь-якої реєстрації, в тому числі на території України.

Відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів повідомлення податкового органу про скасування реєстрації платника податку, або зміну свого міста проживання, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Саме відповідачем порушено вимоги ст.45 ПК України, а саме, не визначено свою податкову адресу в період з листопада 2013 року по січень 2021 року.

Таким чином, у податкового органу в період з листопада 2013 року, та на період прийняття податкових повідомлень-рішень та вимоги іншої відомої податкової адреси ОСОБА_1 , ніж АДРЕСА_1 , не могло бути, а тому направлення вказаних вище ППР та вимоги відповідачу саме на адресу: АДРЕСА_1 , відповідає вимогам ст.45 ПК України (а.с.29-31).

А тому посилання відповідача в цій частині є необгрунтованими та безпідставними.

Щодо посилань відповідача на порушення позивачем строків прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає, що такі доводи є необґрунтованими за відсутності належних доказів. До речі, саме такі посилання могли бути предметом доказування у справі про оскарження відповідачем податкових повідомлень-рішень та/або вимоги, проте, як зазначалось вище, ОСОБА_1 вказані рішення податкового органу ані в адміністративному ані в судовому порядку не оскаржував.

Натомість позивач довів правомірність своїх дій та надав відповідні документи на їх підтвердження.

Оскільки відповідачем сума податкового боргу після виставлення йому податкової вимоги не погашалася повністю або частково, підстав для винесення нової податкової вимоги не виникало, отже процедура стягнення такого боргу позивачем вважається дотриманою.

Відповідно до п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Таким чином, відповідачем фактично не спростовується наявність та розмір податкового боргу (будь-якого спору про це не існує), та вказана сума боргу на час розгляду справи відповідачем не погашена у добровільному порядку й доказів протилежного апелянтом не надано.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом апеляційної рішення суду першої інстанції залишено без змін, то відповідно до частини 6 статті 139 КАС України розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Казанцева Станіслава В`ячеславовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року в адміністративній справі №160/10803/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року в адміністративній справі №160/10803/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду не пізніше 30 днів з дня закінчення (скасування) воєнного стану на території України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак