Справа № 453/236/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2022-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 453/236/21 пров. № А/857/2154/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т. І.,

за участю секретаря судового засідання Смолинця А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Славської селищної ради Стрийського району Львівської області на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2021 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Ясінського Ю. Є. у м. Сколе, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Виконавчого комітету Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області від 02.06.2020 № 4 у справі про адміністративне правопорушення, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що Виконавчим комітетом Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області, правонаступником якої є Славська селищна рада Стрийського району Львівської області, зроблено помилковий висновок про здійснення ним завідомо неправдивого виклику поліції, в якому повідомив про незаконну вирубку лісу, оскільки виклик, який не знайшов свого підтвердження, не свідчить про умисел заявника щодо безпідставного виклику спеціальних служб. Вказує на відсутність доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також допущення відповідачем процедурних порушень при винесенні оскаржуваної постанови, оскільки його не повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 07.10.2021 позов задоволено: визнано протиправною та скасовано постанову адміністративної комісії № 4 при виконавчому комітеті Лавочненської сільської ради від 02.06.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 51 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які були враховані адміністративною комісією при прийнятті оскаржуваної постанови. Звертає увагу, що позивач пропустив строк звернення до суду із даним позовом, оскільки 02.06.2020 позивач був присутнім на засіданні адміністративної комісії при виконавчому комітеті Лавочненської сільської ради, надав пояснення щодо вчиненого правопорушення, однак, відмовився від вручення йому постанови у справі про адміністративне правопорушення, що спростовує доводи позивача про те, що про існування оскаржуваної постанови та її зміст йому стало відомо лише з листа Сколівського ВДВС ЗМУМЮ від 04.02.2021 № 1334.

В судове засідання з апеляційного розгляду справи учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд справи здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.06.2020 адміністративною комісією Виконавчого комітету Лавочненської сільської ради здійснено розгляд протоколу про адміністративне правопорушення від 15.05.2020 № 523993/381, складеного інспектором СРПП № 1 ПП Сколівського ВП Стрийського ВП Головного управління Національної поліції у Львівській області капітаном поліції Біленець Р. Б., за результатами чого винесено постанову від 02.06.2020 № 4, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн.

Відповідно до вказаної постанови 15.05.2020 об 11:50 год ОСОБА_1 зателефонував на лінію 102 (поліцію) та повідомив, що ОСОБА_2 вчиняє незаконну вирубку лісу та на даний момент вивозить ліс транспортним засобом «Урал», однак, цей факт не знайшов свого підтвердження.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів, які стали підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а тому недоведеність вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом пункту 1 частини першої статті 213 Кодексу України про адміністративні правопорушення справи про адміністративні правопорушення розглядаються адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до частин першої, другої статті 219 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 44-3, статтями 92, 99 (якщо правопорушення вчинено громадянином), статтею 104, частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), статтями 127-2, 141, 142, 152, частинами першою - п`ятою та восьмою статті 152-1, статтею 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, частиною першою статті 182, статтями 183, 197, 198 цього Кодексу.

Від імені виконавчих комітетів (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 197, 198 цього Кодексу (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження в центрі надання адміністративних послуг), мають право адміністратори центрів надання адміністративних послуг.

Відповідно до статті 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) завідомо неправдивий виклик пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб - тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі щодо накладення адміністративного стягнення за завідомо неправдивий виклик поліції.

Статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

У статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачає умисну форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач 15.05.2020 об 11:50 год викликав поліцію, шляхом повідомлення служби « 102» про незаконну вирубку лісу, однак, такий факт не знайшов свого підтвердження, про що, як стверджує відповідач, поліцейським складено протокол від 15.05.2020 № 523993/381, за результатами розгляду якого і було винесено оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу, що згаданий вище протокол про адміністративне правопорушення суду наданий не був, що виключає можливість надати йому оцінку як доказу в справі про адміністративне правопорушення.

З протоколу засідання адміністративної комісії при виконавчому комітету Лавочненської сільської ради від 02.06.2020 № 4 судом встановлено, що позивач був присутній при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, він повідомив комісії, що його дзвінок на лінію « 102» був правомірним і те, що ОСОБА_2 на момент дзвінка вивозив ліс транспортним засобом «Урал» теж правда.

Відтак, ОСОБА_1 був переконаний, що діє в передбаченому законом порядку та вказав достовірну, на його думку, інформацію, а тому у нього не було прямого умислу для безпідставного виклику працівників поліції, адже викликав поліцію з метою повідомлення про вчинення ОСОБА_2 незаконної вирубки лісу.

Таким чином, з вказаних доказів вбачається, що відповідач, не перевіривши та не надавши оцінки обставинам, які зумовили позивача зателефонувати до лінії « 102», тобто не вивчивши фактичні обставини справи, притягнув позивача до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що відповідно до статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.

У разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення покликань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення), які у відповідності до статті 252 цього Кодексу повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому, чи покликання на них в апеляційній скарзі виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності їх зазначення у самій постанові.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За принципом презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення, залишається недоведеним.

Відсутність доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26.04.2018 (справа №338/1/17).

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відтак, безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності за завідомо неправдивий виклик поліції.

Також не заслуговують на увагу покликання скаржника на пропуск ОСОБА_1 без поважних причин строку звернення до суду з даним позовом, оскільки відповідно до частини другої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови). Разом з тим, відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 було відомо про прийняття оскаржуваної постанови 02.06.2020, а не з листа Сколівського районного відділу Державної виконавчої служби від 04.02.2021 № 134, оскільки його присутність при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про те, що йому було відомо про результати такого розгляду цього ж дня, так як всупереч вимогам статті 281 Кодексу України про адміністративні правопорушення в протоколі засідання адміністративної комісії від 02.06.2020 № 4 не зазначено відомостей про оголошення прийнятої постанови і роз`яснення порядку та строків її оскарження.

Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Славської селищної ради Стрийського району Львівської області залишити без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2021 року у справі № 453/236/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар