Справа № 242/4838/20
Суддя: Владимирська І. М.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 242/4838/20
Провадження № 2-а/242/8/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2022 року м. Селидове
Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., в порядку письмового провадження, розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яковлєв Андрій Вікторович, до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України; 3 прикордонний загін імені героя України Євгена Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_1 , про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України; 3 прикордонний загін імені героя України Євгена Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_1 , про скасування постанови про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позову зазначено, що 10.11.2020 року, при проходженні прикордонного контролю у відношенні ОСОБА_1 відділом прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 , що входить до складу Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, було складено протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 3400 грн. Позивач та його представник вважають зазначену постанову протиправною. Прикордонні органи не взяли до уваги те, що в той момент не можна було здійснити переміщення через лінію розмежування, пункти пропуску не працювали. Не забезпечення державою можливості вільного доступу на окуповану територію не може мати негативні наслідки на позивача. У діях позивача не було умислу в посягненні на громадський порядок або на встановлений порядок управління, оскільки переміщення з окупованої території на контрольовану Урядом України безпечну територію є дією в стані крайної необхідності. У зв`язку з чим, просять визнати протиправною і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 134600 від 10 листопада 2020 року; закрити провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-2 КУпАП за відсутністю в його діях складу правопорушення.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26.11.2020 року, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.01.2021 року залучено в якості співвідповідача по цивільній справі 3 прикордонний загін імені героя України Євгена Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_1 .
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву, в якій зазначили, що підтримують позовні вимоги та просять розглянути справу в їх відсутність.
Представник відповідача Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, а також відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнають, оскільки ані Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України, як орган, ані посадові особи Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України не складали протоколу про адміністративне правопорушення та не виносили постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-2 КУпАП, а посадова особа в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 капітан ОСОБА_2 не є посадовою особою військової частини Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України. «Відділ прикордонної служби України є основним структурним підрозділом прикордонного загону», тобто начальник ВІПС проходить військову службу саме в прикордонному загоні, а не в регіональному управлінні. Вважають, що відсутні будь-які порушення Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, як суб`єкта владних повноважень, прав, свобод або інтересів ОСОБА_3 в частині притягнення до адміністративної відповідальності. Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України є неналежним відповідачем у справі, у зв`язку з чим просять відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не зазначено, який орган державного кордону притягнув позивача до адміністративної відповідальності. Позивач вважає, що Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України, як територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону(якому підзвітний 3 прикордонний загін) поряд з останнім має лнести відповідальність за позовом. Пред`явлення позову не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, не є підставою для відмови у задоволенні позову. Держава, в особі органів Державної прикордонної служби України, а вданому випадку в особі Східного регіонального управління ДПСУ, як територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону не вжило всіх необхідних заходів з захисту порушених прав позивача і навіть через свої органи покарала позивача за переміщення з окупованої території(не маючи на це право).
Представник відповідача Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України надав заперечення на відповідь на відзив представника позивача, в якому зазначив, що пунктом 1 розділу ІІ Положення про орган охорони державного кордону передбачено, що саме до повноважень прикордонного загону відноситься здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення. Східне регіональне управління, будучи територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, не здійснює безпосередньо прикордонний контроль і пропуск через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення. У зв`язку з цим, необґрунтованою та хибною є позиція позивача про те, що Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України є належним відповідачем за позовом. Враховуючи те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 військова частина НОМЕР_1 є окрема від Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України юридична особа, просять у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити.
Представник відповідача Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса, Державної прикордонної служби України в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, а також відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги позивача не визнають повністю і вважають, що вони не ґрунтуються на законі та є безпідставними, оскільки позивач мав фізичну можливість в законний спосіб здійснити виїзд з ТОТ України. Під час перетину державного кордону України з території Російської Федерації в ППр «Мілове», позивач пояснив, що 09.11.2021 року здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово не працюючий пункт пропуску через державний кордон України на напрямку н.п. Успенка(ТОТ України) н.п. Матвєєв Курган(РФ), чим порушив Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій, визначений Постановою КМУ від 17 липня 2019 року № 815. При документуванні адміністративного правопорушення позивач не надав будь-яких документів, які могли звільніти його від адміністративної відповідальності або пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. В матеріалах справи наявний протокол про адміністративне правопорушення, який підписаний позивачем, будь-яких заперечень щодо змісту протоколу не виказував, а також наявні пояснення позивача , написані ним власноруч, в яких він підтвердив данні, викладенні у постанові про накладення адміністративного стягнення, зазначив, що про порядок виїзду з ТОТ України знає, під час виїзду з ТОТ України до РФ заходи оформлення виїзду з ТОТ до РФ представниками Державної прикордонної служби України не здійснювалися, намагання здійснити виїзд з ТОТ України встановленим порядком не підтвердив. Також, в матеріалах справи наявні рапорт прикордонного наряду «Перевірка документів» в ППр «Мілове», в якому зазначено, що під час прикордонного контролю за допомогою підсистеми «Ризик» та опитування було встановлено, що позивач порушив порядок виїзду з тимчасово окупованої території України; заява позивача про доведення до нього права на отримання безоплатньої правової допомоги, згідно з якою позивач відмовляється від правової допомоги та бажає захищати себе самостійно; пам`ятка, якою до позивача доведені положення ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. У зв`язку з чим, просять у задоволенні озову ОСОБА_1 відмовити за необгрунтованістю.
Представник позивача надав відповідь на відзив представника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса, Державної прикордонної служби України, в якому зазначив, що доводи відзиву позивач не визнає, виходячи з наступного. В якості доказу протиправного перетину кордону співвідповідач покликається на рапорт прикордонного наряду «Перевірка документів», в якому зазначено про порушення порядку виїзду з окупованої території та протокол про адміністративне правопорушення. Тобто, Луганський прикордонний загін в якості доказів перетину кордону покликається на використані ним свідчення позивача проти себе, які були відібрані ними у позивача вночі 10 листопада 2020 року. Означені документи позивачу не видавалися. В той самий час, рапорт ІПК категорії віпс(тип А) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_4 » старшини ОСОБА_4 датовано 10 листопада 2020 року та в ньому міститься суперечлива із поясненнями і заявою інформація щодо інкримінованої позивачу дати перетину кордону. Інших доказів співвідповідач не надав. З наведених підстав, вважає, що рапорт не може бути належним та допустимим доказом по справі. Щодо інших доказів зазначив, що визнання позивачем себе винним у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладення на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів та не звільняє посадову особу суб`єкта владних повноважень доводити правильність прийнятого рішення. Вважає, що навіть якщо Луганський прикордонний загін має докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, то в ситуації, коли йдеться про переміщення громадян України з окупованої території, то міжнародні зобов`язання України забороняють чинити перешкоди вимушеним переселенцям. Застосована до позивача санкція перетворила, передбачені ч.1 ст.204-2 КУпАП превентивні заходи в невиправдану заборону покидати тимчасово окуповану територію, що становить порушення ст..2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У зв`язку з чим, вважає, що співвідповідачем не надано доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення і тим самим не спростовано аргументи позивача.
Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження),фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення № 134600, винесеної 10.11.2020 року вбачається, що 09.11.2020 року о 23 годині 00 хвилин під час здійснення прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через державний кордон України «Мілове» було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який пояснив, що 09.11.2020 року о 12 год. 00 хв. в н.п. Успенка на напрямку н.п. Успенка(ТОТ) н.п.Марвєєв Курган(РФ) здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації. Тим самим, посадова особа, яка винесла постанову № 134600, вважає, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.3 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затвердженого ПКМУ від 17.07.2019 року № 815, тобто скоїв правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 204-2 КУпАП, за що на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.
Згідно рапорта ІПК 2 категорії віас(тап А) ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 від 10.11.2020 року зазначено, що 10.11.2020 року в пункті пропуску «Мілове» в ході проведення паспортного контролю, було встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 , 09.11.2020 року о 12:00 з н.п. «Успенка»(ТОТ) на напрямку н.п. «Успенка» (ТОТ) «Матвєєв Курган»(РФ) здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації. Своїми діями порушив вимоги п.3 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затвердженого ПКМУ від 17.07.2019 року № 815, тобто скоїв правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 204-2 КУпАП.
З пояснення ОСОБА_1 , наданих ним 09.11.2020 року вбачається, що він 09.11.2020 року о 10 год. 00 хв. переткнув лінію кордону «Успенка»; відносно нього не здійснювались заходи оформлення в`їзду на територію РФ з ТОТ чи виїзду з ТОТ посадовими особами Державної прикордонної служби України; ОСОБА_1 має постійне місце проживання на ТОТ, статусу вимушено переміщеної особи не має. Зазначено, що він усвідомлює, що певні території Донецької та Луганської областей мають статус ТОТ та йому відомо порядок в`їзду на ТОТ та виїзду з неї; факт спроби виїхати з ТОТ у визначений законодавством України спосіб не підтверджує; у п.10 ОСОБА_1 зазначив, що він оспорює допущене правопорушення і адміністративне стягнення, що на нього накладається.
Згідно заяви, наданої ОСОБА_1 начальнику ВПС «Мілове» ім..В.Банних майору ОСОБА_5 09.11.2020 року, ОСОБА_1 відмовився від надання йому правової допомоги.
З пам`ятки від 09.11.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснені права і обов`язки, передбачені ст..268 КУпАП та ст.63 Конституції України, про що свідчить його особистий підпис.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом та інше.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
В основу винесеної постанови посадовою особою суб`єкта владних повноважень було покладено визнання провини правопорушником у виявленому правопорушенні, що має ознаки складу, передбаченого ст. 204-2 ч. 1 КУпАП.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На підставі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 204-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Отже, вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, який регулює процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, яким є «Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 815 (далі Порядок).

Так, за п. 3 згаданого Порядку в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.

Отже, об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 204-2 ч. 1 КУпАП, є порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Таким чином, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Як зазначено у ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В своїх рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.
Як вбачається з оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, ця постанова складена лише на підставі пояснень ОСОБА_1 , про інші докази вчинення особою правопорушення в постанові не зазначається. Не надано таких доказів суду і в процесі розгляду даної справи.

У порушення ч. 2, 5 ст. 77 КАС України відповідачами не було подано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності дій як з ухвалення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, так і доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ст. 204-2 ч. 1 КУпАП, тобто на підтвердження правомірності винесеної відносно позивача оскаржуваної постанови.

При цьому, суд звертає увагу на те, що сам факт визнання особою вини у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладення на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів, тому не звільняє посадову особу суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятого рішення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 липня 2020 року по справі № 177/525/17.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачами перед судом не було доведено, що у діях позивача 09.11.2020 року при перетині державного кордону України було встановлено порушення «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 815, оскільки не було доведено перетинання позивачем державного кордону України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через н.п. «Успенка» (ТОТ) на напрямку н.п. «Успенка» (ТОТ) н.п. «Матвєєв Курган» (РФ).

Наведене свідчить про відсутність будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що за відсутності достатності доказів, в судовому засіданні було підтверджено доводи позивача про відсутність факту порушення ним п. 3 «Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», що свідчить про неправомірність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Згідно з ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова від 10.11.2020 року № 134600 підлягає скасуванню, а провадження по справі відносно позивача за ч.1 ст. 204-2 КУпАП - закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 7, 245, 247, 251, 280, 283, 286 КУпАП, ст. ст. 9, 72-77, 94, 205, 241-246, 250, 251,286, 293, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ), в інтересах якого діє адвокат Яковлєв Андрій Вікторович(місцезнаходження: 03113, м.Київ, вул..Полковника Шутова, 9А, офіс 314, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4422 від 25.07.2012), до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України(місцезнаходження: 61166, м.Харків, пров. Інженергий, б.7, ); 3 прикордонний загін імені героя України Євгена Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: 93120, м.Лисичанськ, пр..Перемоги, 58, ), про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову виконуючого обов`язки начальника віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ім..В.Баних Відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 № 134600 від 10.11.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП - закрити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська