Справа № 160/25762/21
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису,-
15.12.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати припис №332/4.1-1004/П-108 від 24.11.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 року було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 12.01.2022 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці, за результатами якого встановлено порушення вимог законодавства про працю, які зафіксовані актом від 18.11.2021 року №332/4.1-1004 та видано припис про усунення виявлених порушень №332/4.1-1004/П-108 від 24.11.2021 року. Позивач вважає, що висновки відповідача щодо порушення ним положень Кодексу законів про працю України та інших законів є помилковими та не відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам, оскільки ним не було допущено порушень трудового законодавства України, зокрема Кодексу законів про працю України, а отже у відповідача були відсутні підстави для складання оскаржуваного припису.
12.01.2022 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що наказом Управління Держпраці від 03.11.2021 року № 2173-П, за погодженням Державної служби України з питань праці від 27.08.2021 року № 5625/3.1/4.5-ЗВ-21, від 25.10.2021року № 6955/1/4.1-ЗВ-21 призначено проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) та видано направлення від 03.11.2021 року № 1069-Н. Так, на підставі абз. 5 ч. 1 ст. 56 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V у період з 05.11.2021 року по 18.11.2021 року на підставі наказу від 03.11.2021 року №2173-П та направлення на проведення позапланового заходу від 03.11.2021 року №1069-Н, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпровському регіоні управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Руденко О.В. проведено позаплановий захід у формі перевірки зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань оплати праці у ТОВ «СТИЛЬ-Д», в ході проведення якого встановлено порушення законодавства про працю, а саме - порушення строків розрахунку при звільненні працівника. За результатами проведення позапланового заходу складений акт № 332/4.1-1004 від 18.11.2021 року, на підставі якого інспектором праці винесено припис про усунення виявлених порушень від 24.11.2021 року № 332/4.1-1004/П-108. Позивач помилково вважає, що ним не було порушено трудове законодавство в частині строків розрахунку при звільненні ОСОБА_1 та нарахування і виплати індексації заробітної плати ОСОБА_2 , оскільки порушення вбачається саме в самостійній інтерпретації причин звільнення. Так, ОСОБА_2 просила звільнити за власним бажанням у зв`язку з порушеннями уповноваженими власником особами законодавства про працю, а не просто «за власним бажанням». В даному випадку, ОСОБА_2 зазначила поважність причин для звільнення за власним бажанням, однак позивач самостійно змінив формулювання підстав звільнення. Отже, враховуючи те, що ОСОБА_2 просила звільнити її у зв`язку з порушенням власником законодавства про працю, їй належало виплатити заробітну плату в розмірі не менше 3 місячного середнього заробітку. Оскільки останній не було виплачено дану вихідну допомогу, то позивач порушив норми трудового законодавства. Посилання позивача щодо відсутності порушень строків розрахунку при звільненні ОСОБА_1 також є безпідставними, оскільки остання перебувала тільки по 4 дні на лікарняному, пов`язаному з дитиною, при цьому закриваючи лікарняний, то саме роботодавець повинен був виплачувати їй допомогу, пов`язану з тимчасовою непрацездатністю. Таким чином, відповідач вважає, що інспектором праці було правомірно винесено припис про усунення правопорушення в системі оплати праці, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.
03.02.2022 року позивач надав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що вважає відзив відповідача таким, що не спростовує доводи позовної заяви та не доводить правомірності оскарженого припису.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Підставою для проведення позапланового заходу стала інформація, викладена в заяві ОСОБА_2 від 13.08.2021 року про порушення законодавства про оплату праці.
За результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці, за результатами якого встановлено порушення вимог законодавства про працю Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» складено акт від 18.11.2021 року №332/4.1-1004.
Вказаною перевіркою встановлено наступні порушення:
- не дотримано вимоги абз. 6 п. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 за №1078, а саме, нараховано та сплачено на користь працівника ОСОБА_2 суму індексації в розмірі 77,18 грн., як за повністю відпрацьований час при нормі 160 годин замість фактично відпрацьованих 116 годин;
- не дотримано вимоги ч.2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», а саме нараховану та сплачену на користь працівника ОСОБА_2 суму індексації в розмірі 77,18 грн., як за повністю відпрацьований час при нормі 160 годин замість фактично відпрацьованих 116 годин відображено у бухгалтерському обліку ТОВ «Стиль Д», чим не забезпечено достовірний бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку;
- порушено ч. 3 ст. 38 КЗпП, та вимоги ст. 44 КЗпП, а саме звільнено працівника ОСОБА_2 , змінивши підставу звільнення - за власним бажанням (за ч. 1 ст. 38 КЗпП), внаслідок чого в порушення ст. 44 КЗпП не виплачено вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку на підставі ст. 44 КЗпП України;
- порушено ч. 1 ст. 116 ч. 1 ст. 117 КЗпП, а саме в день звільнення працівника ОСОБА_1 01.11.2021 року, з останньою проведено остаточний розрахунок не в повному обсязі, залишок суми компенсації у розмір 27,11 грн. сплачено 05.11.2021 року та не нараховано середній заробіток за весь час затримки виплати сум, що належать працівникові при звільненні, чим порушено ч. 1 ст. 117 КЗпП.
Акт від 18.11.2021 року №332/4.1-1004 підписано уповноваженою особою позивача із зауваженнями.
24.11.2021 року позивачем складено заперечення на акт від 18.11.2021 року №332/4.1-1004, у яких зазначено про незгоду із висновками акта перевірки та міститься прохання переглянути висновки акта та врахувати їх при прийнятті рішень щодо вжиття заходів реагування.
Проте, 24.11.2021 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складено припис про усунення виявлених порушень №332/4.1-1004/П-108, яким приписано усунення виявлених порушень.
Згідно припису позивачу надано строк до 15.12.2021 року для усунення порушень та інформування про виконання вимог припису.
Позивач вважає припис протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частина 1 статті 259 Кодексу законів про працю України передбачає, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначався постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823.
Так, пунктом 1 Порядку № 823 (який був чинним до 14.09.2021 р.) передбачено, що цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).
Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог Закону та з урахуванням пунктів 2-4 цього Порядку.
Рішенням Окружного Адміністративного суду м.Києва у справі №640/17424/19 від 28.04.2021 р., яке постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 р. залишено в силі, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 823 «Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю».

Частиною 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Отже, з дати прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №640/17424/19, 14.09.2021 р.

Відповідно до преамбули Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 20.09.2007 р. (далі - Закон № 877-V) цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Згідно із ч. 5 ст. 2 вказаного Закону України заходи контролю здійснюються органами державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, державного контролю за додержанням законодавства у сфері моніторингу, звітності та верифікації викидів парникових газів у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Відповідно до ст. 1 Закону № 877-V заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Згідно із ч.ч. 1, 6, 7, 8 ст. 7 Закону № 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 8 Закону № 877-V орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право: відбирати зразки продукції, призначати експертизу, одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), у випадках та порядку, визначених законом.

Згідно із абз. 5 ч. 1 ст. 11 Закону № 877-V суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний: надавати документи, зразки продукції, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону.

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем абз. 6 п. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року за №107 та ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог абз. 6 п. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року за №107, у разі коли особа працює / служить неповний робочий / службовий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу кількості календарних днів у місяці, а виплачується пропорційно відпрацьованому / службовому часу.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно із ст.. 2 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» на основі соціальних стандартів визначаються розміри основних соціальних гарантій: мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком, інших видів соціальних виплат і допомоги.

Статтею 18 вказаного Закону передбачено, що індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій.

Відповідно до статті 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

За змістом статті 33 Закону України «Про оплату пращ» в період між переглядом розмір) мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

З аналізу викладеного вбачається, що індексація заробітної плати є мінімальною державною гарантією в оплаті праці, за недотримання якої юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 4 частини другої статті 265 КЗпП України).

Разом з цим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Як вбачається з висновків акту, позивачем нараховано індексацію заробітної плати ОСОБА_2 у розмірі не меншому, ніж на законодавчо встановленому рівні та повністю дотримано мінімальну державну гарантію в оплаті праці.

Таким чином, товариством ніяким чином не порушено, у даному випадку, права на державну мінімальну гарантію ОСОБА_2 .

Також, виключається факт недотримання позивачем вимог ч.2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», оскільки товариством у власному бухгалтерському обліку достовірно відображено витрати на оплату праці ОСОБА_2 , у тому числі витрати з перерахування на її користь суми індексації у розмірі 77,18 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з боку ТОВ «Стиль Д» порушення вимог абз. 6 п. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року за №107 та ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» допущено не було.

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем ч. 3 ст. 38, ст. 44 КЗпП, при звільнені ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 38 КЗпП визначено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Статтею 44 КЗпП визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, працівникові виплачується вихідна допомога (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

З матеріалів справи вбачається що наказом №1156-к ОСОБА_2 22.02.2021 року прийнято на роботу до ТОВ «Стиль Д» на посаду заступника керуючого магазином Національної дирекції «Північ».

20.07.2021 року ОСОБА_2 звернулась до товариства із заявою про звільнення за власним бажанням, у зв`язку із порушенням уповноваженими власником особами законодавства про працю України.

На підставі поданої заяви, уповноваженим представником ТОВ «Стиль Д» направлено Сербіній 29.07.2021 року рекомендованим листом запит №40/вк/н від 28.07.2021 року, який ОСОБА_2 отримано особисто 05.08.2021 року, із пропозицією повідомити про порушення законодавства з боку уповноважених власником осіб, які мале місце та надати детальний опис таких обставин.

У відповідь на запит №40/вк/н від 28.07.2021 на адресу позивача 10.08.2021 року надійшов лист разом із заявою, у яких ОСОБА_2 запитувала інформацію про результати службового розслідування з приводу порушення уповноваженими власником особами законодавства про працю та інформацію про кількість відпрацьованого часу, нарахуваннях і утриманнях по заробітній платі.

Водночас, у у запиті від 05.08.2021 року ОСОБА_2 жодним чином не зазначає, які саме порушення уповноваженими власником особами законодавства про працю мали місце у відношенні неї та не надає їх детальний опис.

Отже, службове розслідування позивачем не проводилось.

У відповідь на лист від 05.08.2021 року позивачем надано відповідь №3379-Юд від 18.08.2021 року, яку ОСОБА_2 отримала особисто 27.08.2021 року, про що свідчить відбиток підпису на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Наказом №6466-к від 03.08.2021 року ОСОБА_2 звільнено з посади заступника керуючого магазином Національної дирекції «Північ» за власним бажанням, відповідно п.1 статті 38 КЗпП України.

Статтею 38 КЗпП визначено перелік підстав розірвання трудового договору працівниками за власним бажанням (ч. 1 цієї статті), у тому числі і розірвання працівником трудового договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (ч. 3 цієї статті).

Ані заява ОСОБА_2 про звільнення з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 КЗпП, ані її запити та листи до позивача не містили доказів або посилання на факти, які б підтверджували, що позивач не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, а відтак підстави для звільнення ОСОБА_2 в порядку, визначеному ч. 3 ст. 38 КЗпП у товариства були відсутні.

В свою чергу, відповідно п. 2 ч. 1 ст. 232 КЗпП, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами про зміну формулювання причини звільнення.

З зазначеного вбачається, що наявність/відсутність підстав для застосування норм ч.ч. 1 або 3 ст. 38 КЗпП при розірванні трудового договору підлягає визначенню у судовому порядку.

Разом з тим, рішення суду, що набрало законної сили, яким би було змінено причину формулювання звільнення ОСОБА_2 із займаної посади у товаристві з ч.1ст. 38 КЗпП на ч. З цієї статті, відповідачем суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з боку ТОВ «Стиль Д» порушення вимог ч. З ст. 38 КЗпП України, допущено не було.

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем ст.ст. 116, 117 КЗпП при проведенні розрахунків із ОСОБА_1 при її звільненні, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що наказом від 27.01.2021 року №436-к ОСОБА_1 прийнято на роботу до ТОВ «Стиль Д» на посаду заступника керуючого магазином Національної дирекції «Північ».

Наказом від 01.11.2021 року №9338-к ОСОБА_1 звільнено з посади керуючого магазином Національної дирекції «Північ» за вчинення дій, які дають підстави для втрати довіри, відповідно до п.2 ст. 43 КЗпП.

У період роботи, із заробітної плати ОСОБА_1 стягувались кошти на виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.07.2021 року за виконавчому написом №32869, виданого 18.03.2021 року приватним нотаріусом на користь ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП».

При цьому, ОСОБА_1 у жовтні перебувала на лікарняному, зокрема, з 04.10.2021 року по 10.10.2021 року,з 21.10.2021 року по 25.10.2021 року, з 26.10.2021 року по 29.10.2021 року, з яких: з 21.10.2021 року по 25.10.2021 року - по догляду за хворою дитиною; з 26.10.2021 року по 29.10.2021 року - по догляду за хворою дитиною.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Допомога по тимчасовій непрацездатності по догляду за хворою дитиною віком до 14 років виплачується застрахованій особі Фондом з першого дня за період, протягом якого дитина за висновком лікаря потребує догляду, але не більш як за 14 календарних днів

Відповідно до ст. 72 Закону України «Про виконавче провадження», на допомогу з державного соціального страхування, що виплачується в разі тимчасової непрацездатності та в інших випадках, допомогу по безробіттю та соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства, призначену відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», стягнення може бути звернено виключно за рішенням про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника.

З 01.10.2021 року відбувся повний перехід на медичні висновки про тимчасову непрацездатність, тобто з 01.10.2021 пацієнтам за новими страховими випадками формуються виключно електронні лікарняні.

При цьому, порядок формування електронних лікарняних, порядок виплат по ним допомоги по тимчасовій непрацездатності не було врегульовано на законодавчому рівні, зокрема станом на 01.11.2021року - дата звільнення ОСОБА_1 .

Однак на офіційному сайті Урядового порталу оприлюднено офіційне роз`яснення Фонду соціального страхування, згідно якого: «...При створенні медичного висновку, на підставі якого формується електронний лікарняний, можуть бути допущені помилки, технічні неточності, вказана недостовірна інформація. У такому випадку лікар упродовж 7 днів з дня формування може внести до нього зміни - для цього створюється окремий коректний медичний висновок, за яким створюється новий е-лікарняний. А електронний лікарняний, який сфорлпвався за першим, помилковим медичним висновком, змінить свій статус на «помшково сформований. З цією нормою пов 'язана дата, з якої електронний лікарняний може бути використаний роботодавцем для призначення матеріального забезпечення - з 01 жовтня е-лікарняний вважається виданим та є готовим до сплати через повні 7 днів після дати свого закриття. Наприклад, е-лікарняний, створений 01 жовтня строком на 10 днів, має дату закриття 10.10.2021 та буде вважатись виданим (стане готовим до сплати) з 18.10.2021. Зверніть увагу, що в особистих кабінетах на вебпорталі Пенсійного фонду е-лікарняний може мати статус «готовий до сплати» вже на наступний день після дати закриття, однак брати його до роботи і починати процедуру призначення матеріального забезпечення варто лише на восьмий день».

Оскільки, вказані лікарняні листки непрацездатності станом на 01.11.2021 року не було відображено у електронному реєстрі листків непрацездатності у статусі «закритих», у позивача не було можливості здійснити нарахування лікарняних, а відтак за період жовтень 2021 року ТОВ «Стиль Д» було відраховано із заробітної плати ОСОБА_1 на виконання постанови за виконавчим написом №32869 на 27,11 грн. більше.

У подальшому при відображенні у електронному реєстрі листків непрацездатності по вищевказаних періодах у статусі «закрито», вже після звільнення ОСОБА_1 , товариством було здійснено перерахунок доходів та сум утримань з таких доходів, та 05.11.2021 року ОСОБА_1 було сплачено суму коштів у розмірі 27.11 грн.

Таким чином, зазначена у приписі недоплата при звільненні ОСОБА_1 у розмірі 27,11 грн., сталася не з вини позивача, а з причин, які ніяким чином не залежали від нього, однак дані обставини не були враховані контролюючим органом під час винесення припису.

Окрім цього, диспозиція ч. 1 ст. 116 КЗпП визначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, на момент звільнення ОСОБА_1 , з урахуванням лікарняних та наявних відрахувань у виконавчому провадженні не вбачалось факту того, що сума у розмірі 27,11 грн. було включено до складу суми, що належить до виплати ОСОБА_1 від підприємства.

Таким чином, суд не вбачає наявності порушення з боку позивача ст.ст. 116, 117 КЗпП України, а відтак не вбачає обов`язку у виконанні вимоги оскаржуваного припису щодо усунення порушень ст.ст. 116, 117 КЗпП.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 24.11.2021 року №332/4.1-1004/П-108 є протиправним, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного припису, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 2 270,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №29855 від 14.12.2021 року.

Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 2 270,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» (49100, м. Дніпро, бульвар Слави, буд. 7К, ) до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (49107, м. Дніпро, вул. Казакова, буд. 1Д, ) про визнання протиправним та скасування припису - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 24.11.2021 року №332/4.1-1004/П-108.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (49107, м. Дніпро, вул. Казакова, буд. 1Д, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» (49100, м. Дніпро, бульвар Слави, буд. 7К, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270,00 (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець