Справа № 440/50/22
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2022-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/50/22
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гіглави О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, у якій просить:
- визнати відмову Управління соціального захисту населення Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про встановлення позивачу статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни та видачі посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни, яка оформлена листом від 20 грудня 2021 року вих. № 03-62/4886, протиправною та скасувати її;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області прийняти рішення про встановлення позивачу статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни та видати посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що у 2018 році, тобто станом на момент призову на військову службу його рідного брата ОСОБА_2 останні проживали разом в с. Петрівка-Роменська Полтавської області та вели спільне господарство. 24.03.2019 рідний брат позивача ОСОБА_2 безпосередньо приймаючи участь в АТО на території с. Троїцьке Попаснянського району Луганської області одержав закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, крововилив в таламус з проривом в шлуночки, гемотампонадою четвертого ступеня, від чого 01.11.2019 помер. При цьому, ОСОБА_1 особисто доглядав свого брата ОСОБА_2 після отримання ним травм до моменту його смерті, оскільки останній не міг самостійно себе обслуговувати та жити без сторонньої допомоги, поховав його після смерті та вступив у спадщину. З огляду на це, та враховуючи, що позивач спільно проживав зі своїм братом, був пов`язаний з ним спільним побутом, мав з ним взаємні права і обов`язки, він вважає, що в силу положень Сімейного кодексу України являється членом сім`ї померлого брата, а відтак, має право на отримання статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни з видачею відповідного посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни. Однак, відповідач безпідставно відмовляє позивачу у наданні такого статусу та видачі відповідного посвідчення.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.
Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував посиланням на те, що для встановлення позивачу статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни, він повинен належати до визначеного Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" переліку осіб, які належать до членів сімей загиблих військовослужбовців, однак, до такого переліку останній не входить. При визначенні поняття "член сім`ї" позивач посилається на Сімейний кодекс України, проте це є помилковим, оскільки норми Сімейного кодексу України є загальними нормами та поширюються на більш широке коло відносин, а Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є спеціальним Законом та врегульовує вужче коло суспільних відносин. Тому, в даному випадку слід керуватися саме нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Поряд з цим, позивач є особою з інвалідністю 2 групи відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 . Згідно з пунктом 12-1 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №302 від 12.05.1994, особам, які мають право на отримання кількох посвідчень відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видається лише одне посвідчення за їх вибором. Ветеранам війни, яким одночасно встановлено правовий статус згідно із статтею 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видається одне посвідчення за їх вибором, в якому робиться відмітка про встановлення іншого правового статусу. Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що позивач не є особою, на яку в порядку статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" поширюється його чинність /а.с. 25-26/.
Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 являється особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 /а.с. 19/.
Відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають спільних батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с. 15-16/.
За інформацією, що міститься у витязі з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11.11.2019 №273, довідці військової частини НОМЕР_2 від 08.07.2019 №4235, витягу з протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №270 від 02.06.2020) ОСОБА_2 24.03.2019 безпосередньо виконуючи завдання в районі проведення операції Об`єднаних сил на захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, під час бойового чергування "резерв батальйону" в районі с. Троїцьке Попаснянського району Луганської області одержав закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, крововилив в таламус з проривом в шлуночки, гемотампонадою четвертого ступеня /а.с. 10-12/.
Згідно з довідкою виконавчого комітету Петрівсько-Роменської сільської ради від 22.06.2020 №652 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав без реєстрації місця проживання в червні-липні 2018 року та у вересні-жовтні 2019 року разом з братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (підстава: акт-підтвердження від 22.06.2020) та вели спільне господарство (а.с. 17).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 /а.с. 13/.
25.03.2021 на ім`я ОСОБА_1 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого брата ОСОБА_2 /а.с. 18/.
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області із заявою про встановлення йому статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни та видачу посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни.
Листом від 20.12.2021 за вих.№03-62/4886 Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області відмовило позивачу у встановленні йому статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни та видачі посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни, оскільки останній не відноситься до визначеного Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" переліку осіб, які належать до членів сімей загиблих військовослужбовців.
Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року (далі також Закон), визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Згідно з нормами статті 2 зазначеного Закону законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України.
Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.
Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.
Місцеві ради, підприємства, установи та організації мають право за рахунок власних коштів і благодійних надходжень встановлювати додаткові гарантії щодо соціального захисту ветеранів війни.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 10 Закону чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
В статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено вичерпний перелік осіб, які належать членів сімей загиблих, а саме, до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать:
утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія;
батьки;
один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні;
діти, які не мають (і не мали) своїх сімей;
діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття;
діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.
Тобто, виходячи з вказаної норми, для встановлення позивачу статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни, останній повинен належати до одного із виду осіб, перелічених вище.
Разом з тим, ОСОБА_1 до жодного з виду перелічених осіб не належить.
При визначенні поняття "член сім`ї" позивач посилається на Сімейний кодекс України, однак на переконання суду, норми Сімейного кодексу України є загальними нормами та поширюються на більш широке коло відносин, а Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є спеціальним нормативно-правовим актом та врегульовує вужче коло суспільних відносин, а відтак, має застосовуватися у спірних правовідносинах.
Таким чином, при вирішенні заяви ОСОБА_1 відповідач обґрунтовано керувався саме нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а не положеннями Сімейного кодексу України.
При цьому, суд не вбачає підстав для врахування під час розгляду цієї справи висновків Верховного Суду, висловлених в постанові від 26.05.2020 у справі №735/1417-16-а, оскільки розгляд вказаної справи стосувався отримання сестрою загиблого військовослужбовця одноразової грошової допомоги у порядку Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а розгляд даної справи стосується питання встановлення брату загиблого військовослужбовця статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни і видачі посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни в порядку Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тобто фактичні обставини у цих справах є відмінними.
Поряд з цим, суд також вважає да доцільне відмітити ту обставину, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 .
Згідно з пунктом 12-1 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994, особам, які мають право на отримання кількох посвідчень відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видається лише одне посвідчення за їх вибором. Ветеранам війни, яким одночасно встановлено правовий статус згідно із статтею 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видається одне посвідчення за їх вибором, в якому робиться відмітка про встановлення іншого правового статусу.
Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що позивач не є особою, на яку в порядку статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" поширюється його чинність.
За викладених обставин, суд доходить висновку про необхідність залишення позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії без задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області (просп. Володимирський, буд. 9, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 375000, ідентифікаційний код 24565327) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя О.В. Гіглава