Справа № 600/6782/21-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2022-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/6782/21-а

Головуючий у 1-й інстанції: Анісімов О.В.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

23 березня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури, Офіс Генерального прокурора про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Тернопільської обласної прокуратури (далі - відповідач-1), Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач-2), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора № 127к від 06.09.2019 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Тернопільської області та органів прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури України на посаді керівника Тернопільської обласної прокуратури з 11 вересня 2019 року;

- стягнути з Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11 вересня 2019 року до дня прийняття судом рішення про поновлення на роботі;

- допустити до негайного виконання рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.12.2021 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

Підставою для залишення позовної заяви без руху слугувало те, що позивач звернувся до суду із позовною заявою щодо оскарження наказу про звільнення після сплину місячного строку. Прим цьому, наведені у заяві про поновлення пропущеного строку на звернення до суду причини його пропуску суддя, згідно ухвали суду від 09.12.2021 року, не визнав поважними.

04.01.2022 року на усунення недоліків позовної заяви позивачем подано до суду заяву, згідно якої вказує, що з оспорюваним наказом Генерального прокурора № 127к від 06.09.2019 року його ознайомлено в день його видання. На той час йому достеменно було відомо, що цей наказ видано незаконно з причин примушення звільнитись з органів прокуратури.

Щодо часу та обставин, коли позивач дізнався про наступні порушення своїх прав та незаконність наказу Генерального прокурора № 127к від 06.09.2019 року є час допиту позивача як потерпілого слідчим Державного бюро розслідувань 01.09.2021 та момент ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, у ході якого позивачу стало відомо, що при виданні оскаржуваного наказу, з мотиву примушення його до звільнення, Генеральним прокурором окрім зазначеного ще не була задіяна, чим порушена, процедура звільнення позивача з посади у порушення вимог ст.ст.41, 71 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла на час звільнення позивача) і не отримано рекомендація Ради прокурорів України на звільнення прокурора Тернопільської області ОСОБА_1 . Тобто, ознайомившись з наказом Генерального прокурора № 127к від 06.09.2019 року в день його видання, позивач міг лише оскаржити його незаконність через примушення до написання заяви про звільнення з органів прокуратури, оскільки позивачу про це було відомо.

На той час і надалі позивач не знав, що видаючи вказаний наказ № 127к від 06.09.2019 року про звільнення була порушена його процедура, а саме нехтування п.1 ст.41 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, діючій від 01.01.2019 р.) - звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої п.п.2, 3, 6-8, 11 ч. 1 ст.39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокурором за рекомендацією Ради прокурорів України на підставі подання заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний позов подано позивачем після закінчення строків, встановлених законодавством, а наведені позивачем підстави пропущення строку звернення до суду не є поважними.

Позивач не погодився із вказаним судовим рішенням та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі абз. 1 ч. 2 ст. 312 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Зі змісту наведених норм випливає, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Отже, з аналізу вищевказаного вбачається, що законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 12.02.2020 року по справі №320/5468/18.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 17.09.2020 року по справі №380/2210/20.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Тому поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №813/3756/17 досліджував питання строків звернення до адміністративного суду. Так, суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Приймаючи ухвалу про повернення позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що позивач дізналася про порушення своїх прав з наказу Генерального прокурора № 127к від 06.09.2019 р, однак, з даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду вперше 29.09.2021 року, вдруге 26.10.2021 року та втретє 06.12.2021 року тобто з пропуском строку, встановленого чинним Кодексом адміністративного судочинства України, та за відсутності поважних причин його пропуску.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його передчасним, з таких підстав.

Як свідчать матеріали справи, предметом оскарження у цій справі є наказ Генерального прокурора № 127к від 06.09.2019 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Тернопільської області та органів прокуратури.

Як зазначає позивач, 01.09.2021р. його було визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0000653 від 13.08.2020 за заявою ОСОБА_2 про вчинення колишнім Генеральним прокурором ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, під час звільнення у вересні 2019 року прокурорів низки областей (Копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань додається). З листа, отриманого в ДБР 01.09.2021 того ж дня, позивачу стало відомо, що у ході здійснення досудового розслідування зібрано дані, які свідчать про порушення порядку його звільнення з адміністративної посади прокурора Тернопільської області, а саме Генеральним прокурором не вносилося до Ради прокурорів України відповідне звернення щодо внесення рекомендацій про звільнення з адміністративної посади прокурора Тернопільської області ОСОБА_1 та відповідно Радою прокурорів України такі рекомендації не надавались

Колегія суддів вказує, що вказані обставини свідчать про те, що саме після визнання позивача потерпілим в кримінальній справі останньому стало відомо про ймовірне порушення порядку його звільнення.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

На підставі вищевикладеного та враховуючи, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки дотриманню позивачем строків звернення до суду, колегія суддів дійшла висновку про передчасність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі п. 1. ч. 4 ст. 169 КАС України.

Є доцільним, на думку суду апеляційної інстанції, звернутися до практики Європейського суду з прав людини, де питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішенні по справі Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, через пропуск строку на звернення до суду з позовною заявою, що відповідно є обов`язковою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури, Офіс Генерального прокурора про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

Справу направити до Чернівецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.