Справа № 420/12476/21
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2022-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/12476/21
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області №60 від року 03.02.2021 щодо зменшення розміру пенсії при перерахунку відсотку з 80 % до 60% від розміру середнього заробітку;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області №60 від 21.04.2021 року щодо застосування обмеження максимального розміру;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії починаючи з 13.12.2019 року з урахуванням підвищення заробітної плати на підставі довідки Одеської обласної прокуратури №460 від 23.03.2020 року виходячи з розрахунку 80% від розміру середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати з посади начальника відділу Одеської обласної прокуратури без обмеження граничним розміром, з урахуванням вже здійснених виплат;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії починаючи з 01.10.2020 року з урахуванням підвищення заробітної плати на підставі довідки Одеської обласної прокуратури №460 від 05.11.2020 року виходячи з розрахунку 80% від розміру середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати з посади начальника відділу Одеської обласної прокуратури без обмеження граничним розміром, з урахуванням вже здійснених виплат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем протиправно здійснено перерахунок пенсії позивача на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 року у справі №420/4332/20 шляхом протиправного зменшення відсоткового розміру пенсії з 80% на 60% середнього заробітку, а виплату пенсії обмежено граничним розміром.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 15.08.2012 року отримує пенсію за вислугу років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року, у розмірі 80% від заробітку (а.с.60).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/4332/20 від 18.03.2021 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 13.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки прокуратури Одеської області №460 від 23.03.2020 року з урахуванням раніше проведених виплат (а.с.31-34).

ГУ ПФУ в Одеській області з 13.12.2019 року проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , з розрахунку 60% заробітної плати, визначеної у довідці Одеської обласної прокуратури №460 від 23.03.2020 року та з застосуванням обмеження максимального розміру пенсійної виплати десятьма прожитковими мінімумами встановленими для осіб, які втратили працездатність (а.с.15-16).

05.11.2020 року Одеською обласною прокуратурою, ОСОБА_1 видано довідку №460 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії призначеної згідно Закону України «Про прокуратуру», за нормами чинними на 11.09.2020 року, за відповідною посадою начальника відділу (а.с.22).

ГУ ПФУ в Одеській області з 01.10.2020 року, у зв`язку з уточненням даних в ЕПС, проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , з розрахунку 60% заробітної плати, визначеної у довідці Одеської обласної прокуратури №460 від 05.11.2020 року та з застосуванням обмеження максимального розміру пенсійної виплати десятьма прожитковими мінімумами встановленими для осіб, які втратили працездатність (а.с.17-18).

Не погоджуючись з діями ГУ ПФУ в Одеській області щодо зменшення відсоткового розміру пенсії та застосування обмеження максимального розміру пенсійної виплати десятьма прожитковими мінімумами встановленими для осіб, які втратили працездатність, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що застосування при обчисленні пенсії позивача з 13.12.2019 року та з 01.10.2020 року положень статті 50-1 Закону №1789-XII, які втратили чинність, щодо визначення розміру пенсійної виплати, виходячи з 80% місячного заробітку не відповідатиме конституційному принципу рівності та суперечитиме приписам статті 24 Конституції України. У свою чергу, застосування у спірних правовідносинах положень ч.2 ст.86 Закону №1697-VII не суперечить приписам статті 22 Основного Закону України, адже обсягом набутого права позивача є конкретний матеріальний (грошовий) вираз пенсійної виплати, що за обставин даної справи внаслідок здійснення спірного перерахунку не зменшився.

Крім того суд першої інстанції виходив з того, що перевищення максимального розміру пенсії позивача стало результатом її перерахунку у період дії загальної норми частини 1 статті 2 Закону №3668-VI, а тому, до регулювання даних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами установленими для осіб, які втратили працездатність, саме з дати проведення такого перерахунку. Зазначені положення Закону №3668-VI та абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

При вирішенні даного спору колегія суддів виходить з наступного.

На час призначення позивачу пенсії особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури визначалися ст.50-1 Закону №1789-ХІІ (до 15.07.2015 року).

Відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, в редакції, що діяла на час призначення пенсії, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

В подальшому положення ст.50-1 Законом №1789-ХІІ втратили чинність, окрім частин 3, 4, 6 та 11, проте ці частини не стосувались питання проведення перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури, у зв`язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Відповідно до ч.2 ст.86 Закону №1697-VII (в редакції станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії 15.04.2020 року) пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Саме на підставі вказаних положень чинного законодавства, відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії позивачу встановлено розмір пенсії 60 відсотків.

В даній справі по суті розглядаються правовідносини, які виникли внаслідок перерахунку, який був встановлений в первинній редакції ч.20 ст.86 Закону №1697-VII, відповідно пункту 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року №7-р(ІІ)/2019.

На думку колегії суддів, слід дослідити можливість застосування норми ч.1 ст.50-1 Закону №1789-XII, яка втратила чинність станом на дату проведення перерахунку здійсненого відповідно до норм чинного Закону №1697-VII.

У Рішенні від 09.02.1999 року №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, в ситуації з перерахунком призначеної пенсії працівникам органів прокуратури таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.

В даному випадку, позивач, бажаючи реалізувати своє право на перерахунок пенсії, звернулась до органу ПФУ з довідками про розмір його заробітної плати, яку складено відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року №7-р(II)/2019 та ст.ст.81, 86 Закону №1697-VII із складовими, які є відмінними від тих, на підставі яких визначався розмір її пенсії при призначенні та перерахунках здійснених в період чинності Закону №1789-XII.

Необхідно враховувати те, що розмір пенсії прокурора перебуває у прямій залежності від його заробітної плати, яка є базою для обрахунку пенсії, але заробітна плата прокурора Законами України від 05.11.1991 року №1789-XII та від 14.10.2014 року №1697-VII визначалась по-різному.

Так, частиною 1 ст.49 Закон №1789-XII було передбачено, що заробітна плата прокурорів і слідчих прокуратури складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років, а розміри посадових окладів, надбавок за класні чини та вислугу років затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Законом №1789-XII не було визначені розміри посадових окладів прокурорів і повноваження щодо їх визначення були надані Кабінету Міністрів України.

На виконання своїх повноважень Кабінет Міністрів України постановою від 31.05.2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури» затвердив схему посадових окладів працівників органів прокуратури.

Згідно з ч.1 ст.81 Закону №1697-VІІ заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 1 та 3 ст.81 Закону №1697-VІІ визначено структуру заробітної плати, відповідно до якої заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:

1) вислугу років;

2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 01.01.2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 01.01.2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З наведеного слідує, що на відміну від діючого Закону №1697-VІІ, попередній Закон №1789-XII по-іншому визначав складові заробітної плати прокурів та не встановлював розміри посадових окладів, повноваження щодо встановлення яких були надані Кабінету Міністрів України, у межах яких прийнято Постанову №505, яка і визначила відповідні розміри посадових окладів прокурорів.

Згідно з п.1 Розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-IX (далі - Закон №113), визнано такими, що втратили чинність норми Закону України «Про прокуратуру» у редакції 1991 року, у тому числі частина 1 ст.49, якою однією зі складових заробітної плати прокурорів визначалась надбавка за класні чини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року у справі №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року у справі №6-р/2020 визначено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто, з 26.03.2020 року.

Колегія суддів звертає увагу на висновки сформовані в рішенні Конституційного Суду України від 26.03.2020 року у справі №6-р/2020, а саме, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом.

За таких умов, позивач має право отримувати пенсійні виплати, обраховані із суми заробітної плати прокурорів, встановленої чинним Законом №1697-VII.

Реалізуючи своє право на перерахунок пенсії на підставі норм чинного Закону №1697-VII, та отримавши належні довідки, складені відповідно до приписів вказаного Закону, позивач помилково вважає можливим застосування ст.50-1 Закону №1789-XII, оскільки вона втратила свою чинність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ретроспективне застосування при обчисленні пенсійної виплати позивачу положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, яка на дату такого перерахунку втратила чинність, неодмінно призведе до ситуації непрямої дискримінації інших пенсіонерів з числа прокурорів та суперечитиме принципу дії закону у часі.

Отже, застосування при обчисленні пенсії позивача з 13.12.2019 року положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, які втратили чинність, щодо визначення розміру пенсійної виплати виходячи з 80% місячного заробітку не відповідатиме конституційному принципу рівності перед законом та суперечитиме приписам ст.24 Конституції України.

Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод

Щодо доводів апелянта стосовно здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром, судова колегія зазначає.

На момент виникнення у позивача права на перерахунок пенсії та на час здійснення такого перерахунку чинна редакція частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII передбачала, що максимальний розмір пенсії прокурорських працівників не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Ці положення закону не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України, (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.

Із врахуванням вищенаведеного суд доходить до висновку, що при перерахунку пенсії позивача органом Пенсійного фонду обґрунтовано застосовано обмеження максимального розміру пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 02.05.2018 року в справі №704/87/17, від 03.04.2018 року в справі №361/4922/17, від 15.05.2019 року в справі №554/4191/17, від 21.05.2020 року в справі №554/10510/16-а.

Тобто, для осіб, яким призначено пенсію за законодавством, що не передбачало обмеження максимального розміру, законодавець передбачив лише збереження раніше призначеного розміру пенсії. Водночас, право на здійснення перерахунку пенсії у розмірі, що перевищує максимально встановлений законом, законодавцем не передбачено.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі №580/234/19, від 17.09.2020 року у справі №826/11471/18, від 24.09.2020 року у справі №640/5854/19.

У постанові від 10.12.2020 року у справі №580/492/19 Верховний Суд зазначив, що тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом №3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012 року №5207-VI вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

При цьому, звертає на себе увагу факт, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акту, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту «обмеження максимального розміру пенсії» за колом осіб в момент набуття чинності Закону №3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI).

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

За обставин цієї справи перевищення максимального розміру пенсії позивача стало результатом її перерахунку в період дії норм права, які передбачають застосування обмеження, тому до регулювання цих правовідносин слід застосовувати положення таких норм, яка встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, саме з дати проведення такого перерахунку.

Зазначені положення Закону №3668-VI та абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Аналогічний висновок, викладений Верховним Судом у постановах від 27.01.2021 року у справі №344/1326/17, від 29.01.2021 року у справі №646/6177/17.

Водночас розмір пенсії працівників прокуратури, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.12.2021 року у справі №580/5962/20.

Отже, позовні вимоги в частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром є необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.