Справа № 140/13950/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/13950/21 пров. № А/857/3102/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року, головуючий суддя Валюх В.М., ухвалене у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Локачинського відділу державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Локачинського відділу державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову начальника Локачинського ВДВС Пельца А.М. від 27.08.2020 року ВП № 57967224.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що вона є особою з інвалідністю 2 групи, отримує в УСЗН Локачинської РДА соціальну допомогу, яка виплачується на лікування, а згідно із пунктом 11 частини першої статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII стягнення не може бути звернено на такі виплати: допомогу на лікування.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що державна соціальна допомога особам з інвалідністю виплачується їй саме на лікування, відтак з урахуванням вимог п. 11 ч. 1 ст. 73 Закону №1404-VIII на таку допомогу не може бути звернено стягнення.

В судовому засіданні позивач підтримала подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримала доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконанні в Локачинському ВДВС перебуває зведене виконавче провадження № 60113955, яке складається з: ВП № 579672224, відкрите згідно із постановою від 22.12.2018 року, про примусове виконання вимоги Головного управління ДФС у Волинській області від 07.11.2018 року № Ф-2108-03-У про стягнення з позивача 15 819,54 грн. недоїмки (а.с. 48 зворот-49); ВП №61691348 з виконання вимоги Головного управління ДПС у Волинській області від 08.11.2019 року № Ф-2108-03-У про стягнення з позивача 7 965,54 грн., що підтверджується листом Локачинського ВДВС від 27.10.2021 року № 8597 (а.с. 11).

27.08.2020 року, в ході виконання зведеного виконавчого провадження, начальник Локачинського ВДВС Пельц А.М. виніс постанову ВП № 57967224 (ЗВП № 60113955) про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої звернуто стягнення на доходи боржника, які позивач отримує в УСЗН Локачинської РДА, у розмірі 20% соціальної допомоги, до виплати загальної суми боргу за зведеним виконавчим провадженням 32 672,06 грн., в т.ч. виконавчий збір та витрати виконавчих проваджень (а.с. 68-69). Вказану постанову було скеровано до виконання листом від 27.08.2020 № 5604 (а.с. 68), про прийняття вказаної постанови до виконання було повідомлено листом УСЗН Локачинської РДА від 30.09.2020 року (а. с. 70).

Станом на 27.10.2021 року по ВП № 57967224 стягнуто 8 790,80 грн., залишок боргу, з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, становить 8 879,69 грн., по ВП № 61691348 стягнень не проводилося, загальна сума боргу за зведеним виконавчим провадженням №60113955 становить 17810,78 грн., про що позивача було повідомлено листом Локачинського ВДВС від 27.10.2021 року № 8597 (а.с. 11-12).

Позивач - ОСОБА_1 , яка є громадянкою Республіки Польща та має тимчасову посвідку на постійне проживання (а.с. 4-5), є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 7), з 01.02.2020 року отримує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» від 18.05.2004 року №1727-IV (далі - Закон № 1727-IV), що підтверджується листом УСЗН Локачинської РДА від 27.08.2020 року №672/01 (а.с. 67 зворот).

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що державна соціальна допомога, яку позивач отримує відповідно до Закону № 1727-IV, не є допомогою на лікування в розумінні пункту 11 частини першої статті 73 Закону №1404-VIII, а норми Закону №1404-VIII (стаття 73) та Закону №1727-IV (частина третя статті 15) не містять заборони звертати стягнення на вказану державну соціальну допомогу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом

Відповідно до статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до статті 68 Закону України Про виконавче провадження визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно із частиною 1 статті 69 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на такі виплати, зокрема, допомогу на лікування.

Матеріалами справи підтверджено, з 01.02.2020 року позивач отримує державну соціальну допомогу, відповідно до Закону №1727-IV.

Державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю - щомісячна державна допомога, що надається відповідно до норм цього Закону у грошовій формі особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю.

Як передбачено статтею 3 Закону №1727-IV відповідно до цього Закону призначаються такі види державної соціальної допомоги: державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю; державна соціальна допомога на догляд.

Таким чином, державна соціальна допомога не є допомогою на лікування, що виключає звернення стягнення, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року у справі №140/13950/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді Р. Й. Коваль
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 25.03.2022 року.