Справа № 380/17985/21
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2022-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

24 березня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження, без виклику сторін та проведення судового засідання) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) 20.10.2021 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) з такими вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яка полягає у відмові ОСОБА_1 у виплаті призначеної з 26.07.2018 та нарахованої з 26.07.2018 по 30.11.2020 в сумі 73283,15 грн. пенсії за віком, як учаснику бойових дій відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 призначену з 26.07.2018 та нараховану за період з 26.07.2018 по 30.11.2020 в сумі 73283,15 грн. пенсії за віком, як учаснику бойових дій відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/2453/20 від 10.06.2020, яке набрало законної сили 16.09.2020, Головне управління ПФУ у Львівській області призначило йому пенсію за віком, як учаснику бойових дій відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з дня звернення 26.07.2018 із заявою про призначення пенсії. Позивач стверджує, що нарахована пенсія за період з 26.07.2018 по 30.11.2020 йому не виплачена. ОСОБА_1 23.08.2021 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою щодо виконання рішення суду №380/2453/20 від 10.06.2020 та виплати йому пенсії з 26.07.2018. ГУ ПФУ у Львівській області повідомило ОСОБА_1 про розгляд його заяви листом №12946-12570/Р-52/8-1300/21 від 13.09.2021. В листі зазначило, що на виконання рішення суду від 10.06.2020 у справі №380/2453/20 йому призначено пенсію за віком з 26.07.2018, за період з 26.07.2018 по 30.11.2020 нараховано доплату в сумі 73283,15 грн., яка буде виплачена після виділення коштів з Державного бюджету. Позивач вважає протиправною відмову органу ПФУ в проведенні виплати нарахованої пенсії, та порушує його право на пенсійне забезпечення.

Відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області щодо позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач посилається на постанову Кабінету Міністрів України №1279 від 16.12.2020 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги», що набрала чинності з 01.04.2021 та яка регламентує, що фінансування виплати пенсій здійснюється на централізованому рівні Пенсійним фондом України. Лише після виділення відповідних коштів ПФУ буде здійснювати відповідні виплати. Відповідач вказує, що ГУ ПФУ у Львівській області жодним чином не ухиляється від виконання рішення суду у справі 380/2453/20, а навпаки, - вживає всі можливі заходи для його виконання, призначило пенсію за віком з 26.07.2018, а нараховану на виконання рішення суду доплату за період з 26.07.2018 по 30.11.2020 в сумі 73283,15 грн. виплатить після виділення коштів з бюджету.

Позивач подав відповідь на відзив, зіслався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №160/8324/19 про необґрунтованість посилання органу ПФ на необхідність виділення з Державного бюджету України коштів як на підставу відмови в задоволенні позову, оскільки гарантовані законом виплати неможливо поставити в залежність від видатків бюджету.

Суд заслухав пояснення представників учасників справи, дослідив долучені до справи письмові докази та встановив такі обставини, що мають значення для прийняття судового рішення у цій справі:

10.06.2020 Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення №380/2453/20, яке 16.09.2020 набрало законної сили, відповідно до якого задовольнив частково позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Львівській області. Суд серед іншого: - визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 22.12.2018 №2145 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, як учаснику бойових дій відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з дня звернення 26.07.2018 із заявою про призначення пенсії; - зобов`язав ГУ ПФУ у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як учаснику бойових дій відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з дня звернення 26.07.2018 із заявою про призначення пенсії.

На виконання зазначеного рішення суду ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 26.07.2018.

Оскільки ГУ ПФУ у Львівській області не виплатило пенсію за період з 26.07.2018 пенсію, ОСОБА_1 звернувся до цього органу ПФУ із заявою про виконання рішення суду №380/2453/20 від 10.06.2020 та виплату пенсії.

Листом №12946-12570/Р-52/8-1300/21 від 13.09.2021 ГУ ПФУ у Львівській області надало відповідь та повідомило, що на виконання рішення суду від 10.06.2020 у справі №380/2453/20 йому призначено пенсію за віком з 26.07.2018, розмір пенсійної виплати становив 2395,80 грн.; за період з 26.07.2018 по 30.11.2020 нараховано доплату в сумі 73283,15 грн., яка буде виплачена після виділення коштів з Державного бюджету. Виділення коштів для виплати заборгованості за судовим рішенням здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України шляхом перерахування коштів боржнику.

Оцінюючи доводи учасників справи суд керується такими міркуваннями:

відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням, наведеним в частині першій статті 4 КАС України:

- адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1);

- суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7);

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю порушено його права, свободи чи інтереси. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Як встановив суд, рішенням Львівського окружного адміністративного суду №380/2453/20 від 10.06.2020 зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як учаснику бойових дій відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з дня звернення 26.07.2018 із заявою про призначення пенсії. На виконання цього рішення суду ОСОБА_1 призначено та нараховано пенсію за віком з 26.07.2018, проте її виплату розпочато з 01.12.2020, а нарахована за період з 26.07.2018 по 30.11.2020 пенсія в сумі 73283,15 грн. не виплачена з мотивів відсутності фінансування з Державного бюджету України.

Заявлені ОСОБА_1 у позові вимоги стосуються протиправних дій ГУ ПФУ у Львівській області щодо невиконання рішення суду у справі №380/2453/20 від 10.06.2020, а саме - невиплати нарахованої на виконання рішення суду пенсії за період з 26.07.2018 по 30.11.2020. Отже, фактично вимоги позивача стосуються невиконання/неналежного виконання ГУ ПФУ у Львівській області рішення Львівського окружного адміністративного суду №380/2453/20 від 10.06.2020.

Таким чином, подання ОСОБА_1 цього (нового) позову:

- зумовлене неналежним виконанням суб`єктом владних повноважень судового рішення у справі №380/2453/20;

- має на меті примусити ГУ ПФУ у Львівській області виконати рішення суду у справі №380/2453/20 у повному обсязі, а саме - виплатити нараховану на виконання рішення пенсію в сумі 73283,15 грн.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом (частина четверта статті 372 КАС України).

Відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як зазначено в частині першій статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з нормами частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Частиною восьмою статті 382 КАС України визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Відповідно до статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

З огляду на призначення інститутів примусового виконання судових рішень та судового контролю за виконанням судових рішень суд дійшов висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом №1404-VIII в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа суду. Процесуальним законом встановлений порядок виконання судових рішень в адміністративних справах, а також визначені способи забезпечення виконання судових рішень. Та обставина, що КАС України містить спеціальні норми, спрямовані на судовий контроль та забезпечення виконання судового рішення, виключає можливість повторного застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів особи, на користь якої ухвалено рішення, шляхом подання нового позову.

При прийнятті судового рішення у цій справі суд також враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявлені у цій справі вимоги не є предметом нового публічно-правового спору та не можуть розглядатися адміністративним судом у порядку нового позовного провадження; питання судового контролю за належним виконанням рішення суду у справі №380/2453/20 повинно відбуватися у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 267, 382, 383 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд роз`яснює позивачу, що заявлені ним вимоги не підлягають розгляду у порядку загального позовного провадження, а можуть бути розглянуті судом, який вирішив спір по суті (справа №380/2453/20) в порядку розгляду судом процесуальних питань, пов`язаних з виконанням рішення №380/2453/20 від 10.06.2020.

Частиною другою статті 238 КАС України визначено, що суд, закриваючи провадження у справі, також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 132 КАС України). Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) є підставою для повернення судового збору. Отже, сплачений за подання цього позову судовий збір слід повернути позивачеві.

Керуючись ст.ст. 132, 143, 183, 238, 241, 248, 256, 294, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України сплачений ним судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Роз`яснити позивачу, що:

- спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства (в порядку позовного провадження);

- повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд у п`ятнадцятиденний строк з дня складення ухвали.

Суддя Москаль Р.М.