Справа № 319/1059/21 (2-а/319/19/2021)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2022-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 березня 2022 року м. Дніпросправа № 319/1059/21 (2-а/319/19/2021)
(суддя Мальований В.О., смт. Більмак )

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чепурнова Д.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2021 року у справі №319/1059/21 (2-а/319/19/2021) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Пологівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29 жовтня 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Пологівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в якому, просить скасувати постанову серії БАБ №487544 по справі про адміністративне правопорушення від 15.10.2021 року за ч.1 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП у відношенні позивача.

Позов обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2021 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що працівниками поліції здійснено невірну кваліфікацію дій водія при доведенні факту вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП. Також, суд першої інстанції зробив висновок про те, що відповідач не довів і сам факт керування транспортним засобом саме позивачем з використанням розсіювачів та ламп, що не відповідають типу даного світлового приладу, крім того, не надав жодного доказу на підтвердження того, вимогам яких саме стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, не відповідало таке порушення (якщо воно є), і факт відмови надати посвідчення водія.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, оскільки не врахував те, що відповідачем в підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП надано фото та відеофіксацію вчиненого правопорушення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що згідно з постановою серії БАБ №487544 від 15.10.2021 року, складеної посадовою особою Пологівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, 15.10.2021 року о 02 год. 13 хв. в смт. Більмак по вул. Центральна,74 позивач керував транспортним засобом ВАЗ 210994-20, державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому використовувалися розсіювачі та лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу, чим порушив п.п. 31.4.3 «г» ПДР України та не надав посвідчення водія для складання постанови про накладення адміністративного стягнення, чим порушив 2.4 «а» ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП (а.с.6).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 31.4.3 «г» ПДР України встановлено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, на світлових приладах яких немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу.

Як вбачається з постанови серії БАБ №487544 від 15.10.2021 року, відповідач зазначає про те, що позивач керував транспортним засобом на якому використовувалися розсіювачі та лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу, однак відповідач не зазначає в чому саме полягає така невідповідність розсіювачів та ламп типу світлового приладу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач встановивши невідповідність типу світлового приладу на автомобілі позивача повинен був зазначити, який світловий прилад згідно з вимог стандартів відповідає такому транспортному засобу та який тип світлового приладу встановлено.

Частина 1 статті 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має, зокрема несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів,

Однак, відповідачем не зазначено склад правопорушення відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 121 КУпАП, оскільки саме по собі зазначення про «використання розсіювачів та ламп, що не відповідають типу даного світлового приладу» без зазначення в чому полягає таке порушення (вимог, які передбачено законодавством до типу світлового приладу на автомобілі позивача, та типу світлового приладу, що встановлений на цьому автомобілі) не свідчить про розкриття працівником поліції складу такого правопорушення.

Мж тим, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що з доданої відповідачем до відзиву фотофіксації вчиненого правопорушення неможливо встановити тип світлового приладу на автомобілі позивача.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в оскаржуваній постанові відповідачем не зазначено склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 2.4 «а» ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії .

Як вбачається з постанови серії БАБ №487544 від 15.10.2021 року, відповідач зазначає про те, що позивач не надав посвідчення водія для складання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Так, ч. 1 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність водія за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явив для перевірки посвідчення водія.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що встановлення відповідачем факту «не надання позивачем посвідчення водія для складання постанови про накладення адміністративного стягнення» не свідчить про вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.126 КУпАП, оскільки факт не надання позивачем посвідчення водія для складання постанови про накладення адміністративного стягнення не свідчить про те, що позивачем не пред`являлося таке посвідчення для перевірки або про факт відсутності при собі посвідчення водія 15.10.2021 року.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в оскаржуваній постанові відповідачем не зазначено склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, так як не дослідив надані відповідачем докази, оскільки сам по собі факт не зазначення відповідачем складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП виключає можливість вчинення такого правопорушення, як наслідок такі докази не можуть свідчити про вчинення позивачем правопорушення, в якому відсутній склад.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області - залишити без задоволення, а рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2021 року у справі №319/1059/21 (2-а/319/19/2021) - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 березня 2022 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя Д.В. Чепурнов