Справа № 440/17571/21
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2022-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/17571/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі позивач, ОСОБА_1 / звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 /далі відповідач/ про:
- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації;
- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації /а.с. 1-6/.
Позов обґрунтований тим, що позивача звільнено з військової служби за наявності вислуги років: календарної 07 років 02 місяці 29 днів, загальної з урахуванням пільгової вислуги 13 років 04 місяців 01 день. Таким чином, позивач набула право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Листом Військової частини НОМЕР_1 №8/1697 від 30 листопада 2021 року позивачу повідомлено, що їй не виплачувалась одноразова грошова допомога при звільненні у зв`язку з відсутністю підстав. З бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, позивач не погоджується та вважає її протиправною.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.
Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 35-39/ зазначив, що у позивача на час звільнення з військової служби календарна вислуга років становила лише 07 років 02 місяці 29 днів, а тому відсутні підстави для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, встановленої частини другої статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року та наказу Міністерства оборони України №260 від 26 червня 2018 року, оскільки така одноразова грошова допомога виплачується за наявності 10 років саме календарної служби.
У відповіді на відзив /а.с. 45-46/ позивач зазначила про безпідставність доводів відповідача та наявність у неї права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації.
Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №287 від 23 грудня 2020 року /а.с. 7-8, 40/ та витягу з наказу Командира 5 батальйонної тактичної групи військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №94-РС від 01 грудня 2020 року /а.с. 42/ старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби за контрактом у запас за підпунктом «а» у зв`язку з закінченням строку контракту) та з 23 грудня 2020 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення; вислуга в Збройних Силах України становить: календарна 07 років 02 місяці 29 днів, загальна з урахуванням пільгової вислуги 13 років 04 місяці 01 день.
Листом Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №8/1697 від 30 листопада 2021 року /а.с. 9/ повідомлено, що ОСОБА_1 при звільненні не виплачувалась одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку з відсутністю підстав для такої виплати та з рапортом ОСОБА_1 не зверталась.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20 грудня 1991 року /далі Закон № 2011-XII/.
Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частинами першою та другою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзацом першим частини другої статті 15 Закону України № 2011-XII визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей №393 від 17 липня 1992 року /далі Постанова №393/ строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.
Пунктом 10 цієї постанови передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Судовим розглядом встановлено, що позивача звільнено з військової служби наказом командира 5 батальйонної тактичної групи військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №94-РС від 01 грудня 2020 року /а.с. 42/ на підставі підпункту а пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у запас у зв`язку із закінченням строку контракту.
Суд враховує, що частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не передбачено будь-яких обмежень щодо обчислення такої вислуги лише в календарних роках, а передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення (в зв`язку із закінченням строку контракту) за наявності вислуги 10 років і більше.
Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм законодавства, поняття календарна вислуга років застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей є наявність вислуги 10 років і більше.
Суд враховує, що в частині другій статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає лише за наявності 10 і більше календарних років вислуги.
Наведена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17 та від 24 листопада 2020 року №822/3008/17.
Оскільки згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №287 від 23 грудня 2020 року /а.с. 40/ загальна вислуга років позивача становить понад 10 років (загальна вислуга років з урахуванням пільгової вислуги 13 років 04 місяці 01 день, в т.ч. календарна 07 років 02 місяці 29 днів), то позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та відповідач протиправно не нарахував і не виплатив таку допомогу позивачу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби.
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Вирішуючи позовну вимогу щодо покладення на відповідача обов`язку провести нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Зі змісту наведеної норми слідує, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. А відтак, суд не вправі вирішувати позовні вимоги, які заявлені на майбутнє, та не спрямовані на захист і відновлення вже порушених прав позивача.
Беручи до уваги те, що позивачу не нараховано та не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні та наразі відсутні підстави вважати, що нарахування такої допомоги буде проведено без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, суд доходить висновку, що на час розгляду цієї справи права позивача у цій частині позовних вимог не порушені.
Оскільки суд не вправі вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, вищевказана позовна вимога не підлягає захисту судом і у її задоволенні слід відмовити у зв`язку з передчасністю її заявлення.
Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.
Оскільки позивач витрат по сплаті судового збору за подання цього позову не поніс та доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять, то відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 КАС України.
Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк