Справа № 160/24572/21
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2022-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Девладівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Девладівської сільської ради, в якому позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адмініративного суду від 13.12.2021р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
18.01.2021р. засобами електронного зв`язку та 19.01.2021р. засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якої відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись зокрема на те, що надання дозволу на поділ земельної ділянки і погодження проекту землеустрою органом місцевого самоврядування не передбачено чинним законодавством України; строки розгляду заяв про надання дозволу на поділ земельної ділянки ні ЗК України, ні іншим законодавчим актом не обумовлені та не обмежені, як і взагалі не передбачено надання відповідних дозволів; до сільської ради на затвердження не подавався проект землеустрою, а тому можливість затвердження такого проекту із наданням земельної ділянки у власність позивача сільською радою по суті питання не розглядалася. Також у відзиві відповідач виклав свої заперечення щодо суми витрат на правничу допомогу.
08.02.2022р. до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, згідно яких представник зазначає, що формування земельної ділянки можливо не лише шляхом відведення із земель державної та комунальної власності, а також через поділ вже сформованої земельної ділянки. В залежності від того, яким шляхом формується земельна ділянка, що передається у власність, може змінюватися формулювання супровідної заяви, а дозвіл на поділ та як наслідок - передача у власність бажаної ділянки є завершальним етапом отримання у власність земельної ділянки. Також представника позивача зазначає, що хибність тверджень відповідача щодо наміру переведення земель «пасовищ» в вид угідь «рилля», про ненадання проекту землеустрою на затвердження та про наявність у відповідача повноважень на передачу земельних ділянок у власність громадян.
23.02.2022р. до суду надійшли додаткові пояснення відповідача стосовно додаткових пояснень позивача, в яких відповідач зазначає про те, що в заяві позивача відсутнє прохання про затвердження проекту землеустрою. Також відповідач зазначає, що процедура одержання громадянами від органу місцевого самоврядування дозволу на поділ земельної ділянки з метою реалізації права на приватизацію земельної ділянки не передбачена чинним законодавством, а отже до реалізації зазначеної процедури ф не може бути зобов`язано відповідача.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
27.04.2020р. ОСОБА_1 подане до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації відповідно до ст.ст.15-1, 118, 122 ЗК України.
Наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-7334/15-20-СГ від 29.05.2020р. «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням (01.03) - для ведення особистого селянського господарства (п.1).
Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає погодженню та затвердженню відповідно до вимог чинного законодавства України з урахуванням розпорядження КМ України від 31.01.2018р. №60-р «Питання передачі земельних ділянко сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» (у разі створення об`єднаної територіальної громади на відповідній території(п.2).
У разі, якщо при складанні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки виникне невідповідність місця розташування об`єкта, вимогам законів прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому порядку, то цей наказ втрачає чинність (п.3).
В подальшому, ТОВ «Кадастрове бюро» розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.
Висновком про розгляд документації із землеустрою ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області №4306/82-21 від 03.03.2021р. погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.
Заявою від 14.04.2021р. позивач звернувся до Девладівської сільської ради з проханням надати дозвіл на поділ земельної ділянки площею 3,0207 на території Девладівської сільської ради (колишньої Ордо-Василівської сільської ради) Криворізького району (колишнього Софіївського району) на земельні ділянки площами 0,5499 га., 2.0000 га та 0,4708 га. Да заяви надана прошита та завірені належним чином копія проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства - на 50 арк.
Рішенням 9-ї сесії 8-го скликання Девладівської сільської ради №610-9/VIII від 07.06.2021р., розглянувши заяву громадянина ОСОБА_1 «Про надання дозволу на поділ земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», керуючись Конституцією України, ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.12, 116,118,121,122 ЗК України, ч.5ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та постановою Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №617/763/16, згідно з указом Президента України «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» від 15.10.2020 №449/2020, постановою КМ України від 16.11.2020 №1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», долучені копії документів та враховуючи висновки і рекомендації постійної комісії сільської ради з земельних питань , планування території, містобудування, будівництва, природокористування, охорони історичного та навколишнього середовища, сільська рада вирішила відмовити громадянину ОСОБА_1 , жителю міста Дніпропетровська у наданні дозволу на поділ земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Девладівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області оскільки, за вказаним заявником бажаним місцем розташуванням земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0127, загальною площею 3,0207 га., як відповідно до технічної документації по формуванню території та встановлення меж Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області відноситься до сільськогосподарських угідь- пасовище, за цільовим призначенням (код КВЦПЗ 01.08) для сінокосіння і випасання худоби, в свою чергу розорення пасовищ та сіножатей є порушенням вимог раціонального землекористування та одним із основних принципів державної політики у сфері охорони земель, визначеного у ст.3 Закону України «Про охорону земель», а саме забезпечення охорони земель як основного національного багатства Українського народу, натомість рекомендуємо скористатися своїм правом і визначитися із місцезнаходженням іншої земельної ділянки.

Вважаючи неправомірною відмову відповідача у надані дозволу на поділ земельної ділянки, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлений Земельним кодексом України.

Згідно зі ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовані Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом пункту "б" ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 цієї статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частинами 9-10 ст.118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

З аналізу вище вказаних правових норм слідує, що законодавством регламентовано обов`язок відповідного органу місцевого самоврядування розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у двотижневий строк з дня його отримання, з прийняттям відповідного рішення (про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність чи відмови у його затвердженні). Разом з тим, вказаний обов`язок, не може залежать від формулювань прохальної частини наведених заявником у відповідному зверненні до органу місцевого самоврядування, оскільки законодавством чітко визначений алгоритм дій суб`єктів правовідносин з питань безоплатної приватизації земельних ділянок.

Всупереч наведеним нормам, Девладівською сільською радою не прийнято одного із можливих рішень (про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність чи відмови у його затвердженні) за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.

Натомість, прийнято рішення №610-9/VIII від 07.06.2021р., про відмову у надані дозволу на поділ земельної ділянки, яке порушує права позивача безоплатну приватизацію земельної ділянки.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправним рішення №610-9/VІІІ від 07.06.2021 р. Девладівської сільської ради (вул.Привокзальна, буд.10, с-ще Девладове, Софіївський р-н, Дніпропетровська обл., 53132, ЄДРОПОУ 04525219) «Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_1 «Про надання дозволу на поділ земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Девладівську сільську раду (вул.Привокзальна, буд.10, с-ще Девладове, Софіївський р-н, Дніпропетровська обл., 53132, ЄДРОПОУ 04525219) прийняти рішення, яким погодити проект землеустрою щодо відведення змеленої ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Девладівської сільської ради (колишньої Ордо-Василівської сільської ради) Криворізького району (колишнього Софіївського району) та надати дозвіл на поділ у власність земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0127) загальною площею 3,0207 га на території Девладівської сільської ради (колишньої Ордо-Василівської сільської ради) Криворізького району (колишнього Софіївського району) на земельні ділянки площами 0,5499 га, 2,0000 га та 0,4708 га, суд зазначає наступне.

Згідно ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши органи місцевого самоврядування дискреційними повноваженнями, законодавець надав певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що задоволення повністю вказаних позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень, дотримання усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині позов слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання Девладівську сільську раду розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо заявленого клопотання про встановлення судового контролю шляхом подання звіту про виконання судового рішення, суд зазначає, що положеннями статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а саме: суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Проте, у даному випадку суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, адже у суду не має достатніх підстав вважати, що відповідач буде перешкоджати його виконанню після набрання ним законної сили.

Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

В позовній заяві, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Відповідно до ч. 1ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 вересня 2018 року у справі №826/14072/17.

Таким чином, усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 11.08.2015р. позивач має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Згідно ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно до положень п.9 ч.1 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи, які мають особливі заслуги та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, особи, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, - на всі види правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.

Частиною 2 ст.13 вказаного закону визначено, що безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Враховуючи, що на підставі досліджених матеріалів даної справи суд дійшов висновку, що дана справа є адміністративною справою незначної складності (малозначна справа), та наявність у позивача права на безоплатну вторинну правову допомогу, суд критично оцінює співмірність розміру судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в даній справі, та як наслідок відсутність підстави для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ч. 1. ст. 9, ст.ст. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №610-9/VІІІ від 07.06.2021 р. Девладівської сільської ради (вул.Привокзальна, буд.10, с-ще Девладове, Софіївський р-н, Дніпропетровська обл., 53132, ЄДРОПОУ 04525219) «Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_1 «Про надання дозволу на поділ земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства».

Зобов`язати Девладівську сільську раду (вул.Привокзальна, буд.10, с-ще Девладове, Софіївський р-н, Дніпропетровська обл., 53132, ЄДРОПОУ 04525219) розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на території Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволені інших вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу.

Суддя Д.В. Сидоренко