Справа № 160/24106/21
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні,-
01 грудня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у відмові ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо виплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 23.03.2021 по 29.07.2021;
Означені позовні вимоги вмотивовані протиправністю дій Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у відмові ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо виплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 23.03.2021 по 29.07.2021.
29.12.2021 року Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив про те, що наказом ГУНП від 22.03.2021 № 138 о/с звільнено за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) підполковника поліції ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу психологічного забезпечення управління кадрового забезпечення, з 22 березня 2021 року.
Відповідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку (далі - УФЗБО) ГУНП від 28.12.2021 №1621, при звільненні з 22.03.2021 головному спеціалісту відділу психологічного забезпечення управління кадрового забезпечення ГУНП підполковнику поліції ОСОБА_1 нараховано у березні 2021 р. 21 219,10 грн., з них: грошове забезпечення за період з 01.03.2021 по 22.03.2021 у сумі 9603,14 грн., у тому числі: посадовий оклад (за 22 доби): 1916,13 грн.; оклад за спеціальне звання (за 22 доби): 1561,29 грн.; надбавка за стаж служби в поліції (за 22 доби): 1572,74 грн.; премія (за 22 доби): 4552,98 грн. Матеріальна допомога для оздоровлення (одноразовий вид виплати): 7105,00 грн. Індексація сум грошового забезпечення за період з 01.03.2021 по 22.03.2021 (22 доби): 865,09 грн. Грошова компенсація за невикористані 8 діб щорічної відпустки (з них: 5 діб основної та 3 доби додаткової): 3645,87 грн.
З нарахованих у березні 2021 року ОСОБА_1 сум утримано податків та зборів у сумі 318,29 грн., у тому числі: 318,29 грн. - військовий збір; 3 819,44 грн. - податок на доходи фізичних осіб; 3819,44 грн. - компенсація податку на доходи фізичних осіб.
Сума грошового забезпечення, матеріальної допомоги для оздоровлення, індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 , що підлягає виплаті після утримання податків, зборів та внесків становить: 21 219,10 грн. -318,29 грн. = 20 900,81 грн.
Суму 13 902,39 грн. перераховано ОСОБА_1 на особовий банківський рахунок АТ «Приватбанк» 29 березня 2021 року, суму 6998,42 грн. перераховано на особовий банківський рахунок АТ «Приватбанк» 30 березня 2021 року.
Частиною 2 статті 9 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Аналогічні положення закріплені у п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей».
Поряд із цим згідно п. 23 розділу І Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.
Відповідно до пункту 8 розділу VI Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.
Відповідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП від 28.12.2021 №1621 станом на день звільнення - 22.03.2021 року грошове забезпечення ОСОБА_1 у місячному розмірі складало 13 672,03 грн у тому числі: посадовий оклад: 2 700,00 грн.; оклад за спеціальне звання: 2 200,00 грн.; надбавка за стаж служби в поліції (50%): 2 450,00 грн.; щомісячна премія (86,014%): 6 322,03 грн. Розмір нарахованої одноразової грошової допомоги при звільненні склав: 13 672,03 грн *25%* 25 років = 85 450,19 грн. Розмір одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 після утримання податку на доходи фізичних осіб, нарахування компенсації податку та утримання військового збору склав 84 168,44 грн. Суму 84 168,44 грн. перераховано ОСОБА_1 на особовий картковий рахунок АТ «Приватбанк» 29.07.2021 року.
Враховуючи, що цільові кошти на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у період з березня 2021 по липень 2021 на рахунки ГУНП не надходили, керівництвом ГУНП було прийнято рішення щодо виплати останньому вищезазначеної допомоги за рахунок економії коштів, виділених на грошове забезпечення іншим поліцейським ГУНП у липні 2021 року.
Посилання ОСОБА_1 у своєму позові при розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки при виплаті грошового забезпечення на положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 є неправильним.
Так, як вже зазначалось вище, Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.
Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу, а норми загального трудового законодавства не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Отже, відповідач вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 при розрахунку середньоденної суми грошового забезпечення на Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 та КЗпП України.
Та вважаємо позовні вимоги про стягнення з ГУНП на користь позивача середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 березня 2021 року по 29 липня 2021 року в сумі 75 405,66 грн (сімдесят п`ять тисяч чотириста п`ять) гривень 66 копійок, без урахування податків й інших обов`язкових платежів не підлягають задоволенню.
Відповідно довідки УФЗБО ГУНП від 28.12.2021 №1620, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 після утримання податку на доходи фізичних осіб, нарахування компенсації податку та утримання військового збору становить 536,96 грн.
Отже, ГУНП дотримано усі права ОСОБА_1 при проведенні своєчасного повного розрахунку при звільненні останнього.
Таким чином, під час здійснення розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 ГУНП діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2021 року, зазначена вище справа була розподілена та 02.12.2021 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
В період з 02.02.2022 року по 11.02.2022 року суддя Прудник С.В. перебував на лікарняному.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 з 21.03.1996 року по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 по 22.03.2021 проходив службу на відповідних посадах в Національній поліції України та наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУНП) від 22.03.2021 № 138 о/с з 22.03.2021 був звільнений за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) з посади головного спеціаліста відділу психологічного забезпечення управління кадрового забезпечення ГУНП в званні «підполковника поліції».
Згідно наказу ГУНП від 22.03.2021 № 138 о/с стаж служби позивача для виплати одноразової грошової допомоги складає 25 років 00 місяців 02 дні, невикористана частина щорічної відпустки за 2021 рік за фактично відпрацьований час складає: основної - 5 діб, додаткової - 3 доби.
Оскільки грошове забезпечення за березень 2021 позивачу було виплачено лише 29.03.2021 (тобто через 6 днів після звільнення), компенсацію за невикористані частини щорічної відпустки за 2021 рік за фактично відпрацьований час позивачу було виплачено лише 30.03.2021 (тобто через 7 днів після звільнення) та лише 29.07.2021 (тобто через 129 днів після звільнення) на його поточний рахунок відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» з призначенням платежу «Заробітна плата» від ГУНП надійшли кошти з виплати одноразової грошової допомоги у сумі 84 168,44 грн.
28.09.2021 позивач звернувся із заявою до ГУНП з вимогою щодо виплати йому середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 23.03.2021 по 29.07.2021.
10.11.2021 позивач отримав відповідь ГУНП від 28.10.2021 № 1/Т- 7230/103/04-2021, якою йому було відмовлено у здійсненні нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 23.03.2021 по 29.07.2021.
При цьому ГУНП зазначило, що цільові кошти на виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у період з березня 2021 по липень 2021 на рахунки ГУНП не надходили, а тому керівництвом ГУНП було прийнято рішення щодо виплати позивачу вищезазначеної допомоги за рахунок економії коштів, виділених на грошове забезпечення інших поліцейських ГУНП у липні 2021 року, а тому жодних підстав для нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з останнім, а саме за період з 23.03.2021 по 29.07.2021 не має.
Вважаючи, що дії ГУНП щодо відмови у здійсненні нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 23.03.2021 по 29.07.2021 є протиправними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно із статтею 102 Закону № 580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а не Порядку № 260.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону № 2262-ХІІ виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їхнє утримання.
Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону № 2262-ХІІ поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.
Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (далі - Постанова № 393).
Так, абзацем четвертим пункту 10 Постанови № 393 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби
Таким чином, посилання ГУНП на пункт 8 розділу VI Порядку № 260, яким передбачено, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення зі служби, суперечить вимогам вищевказаних нормативно-правових актів, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
При цьому суд враховує, що наказом про звільнення ОСОБА_2 , окрім виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, було також передбачено виплату компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2021 рік за фактично відпрацьований час: основної - 5 діб, додаткової - 3 доби, до яких не встановлено окремого порядку щодо виплати, при цьому статтею 116 Кодексу законів про працю України чітко встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення.
Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - Кодексом законів про працю України.
З аналізу зазначених норм трудового законодавства випливає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Суд зазначає, що поліцейським, які звільняються зі служби за власним бажанням, виплата одноразової грошової допомоги при звільненні передбачена статтею 102 Закону № 580- VIII. статтею 9 Закону № 2262-XII, пунктом 10 Постанови № 393.
Указані законодавчі акти визначають, що така допомога виплачується особам, які "звільняються" зі служби. Отже, допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.
Таким чином, непроведення з вини ГУНП виплати одноразової грошової допомоги у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
(Вищевказана позиція узгоджується із висновками викладеними Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року в справі № 440/4332/18, від 13 лютого 2020 року в справі № 809/698/16, від 06 березня 2020 року в справі № 1240/2162/18, від 27 квітня 2020 року в справі №812/639/18, від 22 травня 2020 року в справі № 320/1263/19).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4- рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21- 1765а15) дійшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена в справі № 6-144ц 13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Крім того, стаття 23 Загальної Декларації з прав людини встановлено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.
Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.
Таким чином, з урахуванням зазначеного, в контексті приписів статей 116, 117 Кодексу законів про працю України суд приходить до висновку, що останні спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
(Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року по справі № 805/977/16-а.)
Отже, суд вважає, що бездіяльністю уповноваженого органу (ГУНП в Дніпропетровській області) щодо не проведення розрахунку та не виплати всіх належних сум ОСОБА_1 потягло за собою порушення прав щодо законних очікувань на кошти для існування в період часу з 23.03.2021 по 29.07.2021 та були порушені його права як працівника на розрахунок при звільненні.
Отже, не проведення з вини Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області розрахунку у день його звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП У країни, тобто виплати ОСОБА_1 його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відтак, оскільки у день звільнення ОСОБА_1 виплата всіх належних йому сум Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області не була проведена, враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника або уповноваженого ним органу за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області строків розрахунку при звільненні, необхідно стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який становить 129 днів (з 23.03.2021 по 29.07.2021).
Розрахунок розміру суми відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, має розраховуватись відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до абзацу 3 пункту 3 розділу 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Відповідно довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення від 27.10.2021 №1466, виданої ГУНП в Дніпропетровській області, грошове забезпечення ОСОБА_1 за січень 2021 року (31 календарний день) становить 14 744,03 гривень та за лютий 2021 року (28 календарних днів) - 19 743,93 гривень.
День звільнення (22.03.2021) вважається останнім днем служби ОСОБА_1 . Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 складає з 22.03.2021 по 29.07.2021 та становить 129 календарних днів.
Таким чином, середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.03.2021 по 29.07.2021, яке належить стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 складає 75 405,66 гривень (584,54 грн. х 129 календарних дні).
Саме у зв`язку з порушенням ГУНП в Дніпропетровській області вимог статей 47 та 116 КЗпП України, а саме обов`язку щодо проведення розрахунку із ОСОБА_1 при звільненні з виплатою всіх належних йому сум в день звільнення, що призвело до тривалого порушення його права на розрахунок при звільненні, позивач вимушений звернутися до суду.
Підставою подання даної позовної заяви є заборгованість Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області середньоденного грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 75 405,66 гривень.
Щодо строків звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав з приводу спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 94 Закон №580-VIII Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок № 260).
Згідно пункту 12 Порядку № 260 звернення поліцейського щодо неправильної виплати грошового забезпечення розглядаються в установленому законодавством України порядку.
28.09.2021 позивач звернувся до ГУНП із заявою щодо виплати йому середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 23.03.2021 по 29.07.2021.
Таким чином, при поданні вказаної позовної заяви позивачем дотримано строк звернення до суду, оскільки лист ГУНП щодо відмови у задоволенні вимог щодо виплати йому середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 23.03.2021 по 29.07.2021 отриманий 10.11.2021.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 Конвенції не відповідало б меті та призначенню цього положення.
У справі Bellet V. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 908 грн. підлягає стягненню з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у відмові ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо виплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 23.03.2021 по 29.07.2021.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник