Справа № 300/4865/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2022-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/4865/21 пров. № А/857/1468/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Рибачука А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року, ухвалене суддею Чуприною О.В. у м. Івано-Франківську у справі № 300/4865/21 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвеллі Україна» до Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування рішень і зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому, з уточненням позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові вимоги № 977-13 від 12.04.2021 року та № 0-3300 від 05.07.2021 року;

- стягнути з державного бюджету надмірно сплачений податок на додану вартість в сумі 585563,72 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0/224/330050 від 17.08.2021 року;

- зобов`язати відповідача привести у відповідність інтегровану картку платника податків - позивача за платежем податок на додану вартість, відобразивши в ній переплату, внесену платником податків в розмірі 579 318,00 гривень, шляхом збільшення на цю суму заборгованості по бюджетному відшкодуванню перед товариством з обмеженою відповідальністю «Ґудвеллі Україна»;

- виключити з обліку суми податку на додану вартість донараховані податковими вимогами № 142-52 від 03.12.2019 року на суму 574 147,22 гривень і № 0-3300 від 05.07.2021 року на суму 585 563,72 гривень;

- стягнути з державного бюджету завдані збитки в сумі 2 419,96 гривень.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків № 977-13 від 12.04.2021 року, якою визначено товариству з обмеженою відповідальністю «Ґудвеллі Україна» суму податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 574 147,22 гривні.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків № 0-3300 від 05.07.2021 року, якою визначено товариству з обмеженою відповідальністю «Ґудвеллі Україна» суму податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 585 563,72 гривень.

Стягнуто з державного бюджету 585 563,72 грн. надмірно сплаченого товариством з обмеженою відповідальністю «Ґудвеллі Україна» податку на додану вартість.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків № 0/224/330050 від 17.08.2021 року про застосування до товариства з обмеженою відповідальністю «Ґудвеллі Україна» штрафу у розмірі 286 969,43 гривень.

Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків привести у відповідність інтегровану картку платника податків товариства з обмеженою відповідальністю «Ґудвеллі Україна» за платежем податок на додану вартість, відобразивши в ній переплату, внесену платником податків в розмірі 579 318,00 гривень, шляхом збільшення на цю суму заборгованості по бюджетному відшкодуванню перед товариством з обмеженою відповідальністю «Ґудвеллі Україна».

Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків виключити з обліку донараховані у податковій вимозі № 977-13 від 12.04.2021 року суми податку на додану вартість в розмірі 574 147,22 гривні.

Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків виключити з обліку донараховані у податковій вимозі № 0-3300 від 05.07.2021 року суми податку на додану вартість в розмірі 585 563,72 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ґудвеллі Україна» сплачений судовий збір в розмірі 17 940,87 гривень.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправильно відобразив у податковому обліку грошові зобов`язання позивача перед бюджетом, внаслідок чого у позивача утворився податковий борг, якого, насправді, не існує.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову, оскільки, на думку відповідача, рішення суду не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, оскільки податковий борг у позивача виник внаслідок несплати позивачем грошових зобов`язань.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.04.2010 року у справі № 2а-3408/09/0970 вирішено стягнути з державного бюджету через Головне управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області на користь позивача заборгованість з бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень, травень 2009 року в розмірі 4 102 450,00 гривень. Постанова набрала чинності 03.09.2013 року.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2018 року у справі № 2а-3408/09/0970, виконавчий лист № 2а-3408/09/0970, виданий Івано-Франківським окружним адміністративним судом 01.02.2016 року у вказаній вище справі визнано таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 3 523 132,00 гривень. Ухвала набрала законної сили 09.04.2019 року. Суд вважав, що на користь позивача стягненню підлягає лише 579 318,00 гривень податку на додану вартість.

28.10.2019 року позивачу повернуто з бюджету 579 318,00 грн бюджетного відшкодування з ПДВ на підставі вищезгаданих судових рішень.

Однак, відповідач вважав, що ця сума ПДВ відшкодована позивачу безпідставно, тому відповідач у податковому обліку платника податків за жовтень 2019 року, з врахуванням переплати 5107,78 грн за вересень 2019 року, вказав на наявність у позивача податкового боргу з ПДВ в сумі 574122,22 грн.

Через це відповідач прийняв вимоги про сплату боргу на вказані суми та наклав на позивача штраф.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 року у справі № 300/2468/19: 1) визнано протиправними та скасовано податкові вимоги Офісу великих платників податків Державної податкової служби України № 70-52 від 01.11.2019 року та № 142-52 від 03.12.2019 року; 2) стягнуто з державного бюджету 574 147,22 гривень надмірно сплаченого товариством з обмеженою відповідальністю «Ґудвеллі Україна» податку на додану вартість та надмірно сплачених 57 414,72 гривень штрафних санкцій з податку на додану вартість; 4) визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної податкової служби України № від 15.01.2020 року і № від 05.02.2020 року.

Відомостями з інтегрованої картки платника податків на додану вартість ТзОВ «Ґудвеллі Україна» підтверджується те, що 01.04.2021 року позивачу повернуто з бюджету кошти в сумі 574 147,22 гривні. Втім станом на 02.04.2021 року контролюючим органом проведено операцію, в результаті якої позивачу збільшено недоїмку на таку ж суму 574 147,22 гривні.

Західним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків сформовано податкову вимогу № 977-13 від 12.04.2021 року, згідно якої у позивача станом на 11.04.2021 року є заборгованість за платежем податок на додану вартість в розмірі 574 147,22 гривень.

У подальшому відповідач прийняв податкову вимогу № 0-3300 від 05.07.2021 року, де вказано, що у позивача, станом на 04.07.2021 року, є заборгованість з податку на додану вартість в розмірі 585 563,72 гривні.

Вказану у вимозі суму позивач сплатив 29.07.2021 року.

Окрім цього, у липні 2021 року Івано-Франківський відділ адміністрування підприємств Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, провів камеральну перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТзОВ «Ґудвеллі Україна» за червень 2021 року.

У ході проведення перевірки контролюючий орган встановив несвоєчасну сплату позивачем суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 573 938,86 гривень, про що 16.07.2021 року склав акт № 272/33-00-50-09/32464900. Податковий борг виник у платника та обліковується з 02.04.2015 року.

На підставі акта перевірки № 272/33-00-50-09/32464900 від 16.07.2021 року, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 0/224/330050 від 17.07.2021 року, яким за порушення позивачем термінів сплати суми грошового зобов`язання на 84 календарні дні застосував штраф у розмірі 286 969,43 гривень, що становить 50% від несвоєчасно сплаченої суми 573 938,86 гривень.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

У підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом

За змістом пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1., 57.3. статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1.-54.3.6. пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

В силу вимог пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Підпунктом 14.1.153. пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Механізми формування та форми податкової вимоги врегульовані Порядком направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року № 610 (далі - Порядок № 610).

Згідно з нормами пункту 2 розділу ІІ і пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 610 податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.

Податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем (надалі по тексту також - ІТС) податкових органів з урахуванням інформації про податковий борг з митних платежів, отриманої в порядку обміну інформацією відповідно до пункту 41.2 статті 41 Кодексу.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм права слідує, що право на формування податкової вимоги виникає у податкового органу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому, така податкова вимога формується автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів, зокрема, даних відповідних інтегрованих карток.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено судом, позивач задекларував бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за період квітень-травень 2009 року, в розмірі 4 102 450,00 гривень.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2018 року у справі № 2а-3408/09/0970, за результатами розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню встановлено, що на користь позивача стягненню підлягає лише 579 318,00 гривень податку на додану вартість.

Головним управлінням Державної казначейської служби у м. Києві 28.10.2019 року позивачу повернуто з бюджету 579 318,00 гривень бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Однак, в подальшому контролюючий орган вважаючи, що така сума відшкодована позивачу безпідставно, у податковому обліку за жовтень 2019 року, відніс суму 574 122,22 гривень, з врахуванням переплати 5 107,78 гривень за вересень 2019 року, до податкового боргу з податку на додану вартість.

Враховуючи ці обставини, відповідач 01.11.2019 року сформував податкову вимогу № 70-52, якою визначив суму податкового боргу позивача в розмірі 574 147,22 гривень та податкову вимогу № 142-52 від 03.12.2019 року, якою визначив аналогічну суму податкового боргу позивача по декларації за жовтень 2019 року.

Ці податкові вимоги скасовані рішенням суду від 13.03.2020 року у справі № 300/2468/19, оскільки суд дійшов висновку про відсутність у позивача податкового боргу.

Тому, 01.04.2021 року відповідач повернув позивачу з бюджету кошти в сумі 574 147,22 гривні. Проте станом на 02.04.2021 року контролюючий орган в інтегрованій картці платника податків на додану вартість збільшив недоїмку на таку ж суму - 574 147,22 гривні.

Отож, відповідач, вважаючи, що у позивача є податковий борг, прийняв вимогу № 977-13 від 12.04.2021 року, якою визначив заборгованість за платежем - податок на додану вартість в розмірі 574 147,22 гривень та вимогу № 0-3300 від 05.07.2021 року, де вказав, що у позивача, станом на 04.07.2021 року, є заборгованість з податку на додану вартість в розмірі 585 563,72 гривні. При цьому, згідно з відомостями з інтегрованої картки платника податків податкова вимога № 0-3300 від 05.07.2021 року включає в себе попередню суму заборгованості в розмірі 574 147,22 гривень, пеню, нараховану за період з 05.04.2021 року по 20.04.2021 року в розмірі 11,09 гривень та пеню, нараховану за період з 05.04.2021 року по 24.06.2021 року в розмірі 11 405,25 гривень.

Відповідач, в свою чергу, обґрунтовуючи правомірність прийняття оскаржуваних податкових вимог, стверджує про те, що податкова вимога не є підставою для нарахування податкового зобов`язання, а тому її скасування не тягне за собою скасування проведених в інтегрованій картці платника податків нарахувань. Крім цього, відповідач зазначив, що рішенням суду у справі № 300/2468/19 не зобов`язано відповідача виключити з обліку донараховані суми податку на додану вартість, а тому, станом на 26.03.2021 року, у позивача числилась заборгованість в розмірі 574 147,22, гривень, що і слугувало підставою для формування оскаржених податкових вимог.

Однак такі твердження, на думку апеляційного суду не є виправданими, оскільки податкова вимога, у якій вказано про наявність податкового боргу, має правові наслідки для позивача, у вигляді необхідності її сплати на користь державного бюджету або стягнення цієї суми у примусовому порядку.

При цьому, сума податкового боргу сформована відповідачем з порушенням наведених вище норм права, шляхом неправильного ведення відповідачем податкового обліку позивача.

Зокрема, податковий орган не відобразив у податковому обліку ухвалу Івано-Франківського окружного суду від 23.11.2018 року, про необхідність повернення позивачу 579 318,00 гривень, яка, з врахуванням переплати 5 107,78 гривень за вересень 2019 року, становить 574 122,22 гривен.

В подальшому відповідач також не відобразив у податковому обліку, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 року, яке набрало законної сили 13.08.2020 року, про скасування податкових вимог, якими визначено вказану вище суму, як податковий борг позивача.

Тому, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції про відсутність у позивача податкового боргу в сумі 574 147,22 гривень, оскільки позивач не декларував у деклараціях цю суму як податкове зобов`язання з податку на додану вартість і податковий орган не виносив податкового повідомлення-рішення на вказану суму.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин, апеляційний суд вважає, що податкові вимоги про сплату боргу № 977-13 від 12.04.2021 року та № 0-3300 від 05.07.2021 року необхідно скасувати.

З приводу позовних вимог про стягнення з державного бюджету 585 563,72 гривень надмірно сплаченого податку на додану вартість, слід зазначити наступне.

Платіжним дорученням № 14215 від 29.07.2021 року на суму 574 147,22 гривні і платіжним дорученням № 14216 від 29.07.2021 року на суму 11 416,50 гривень, позивач сплатив до бюджету податок на додану вартість у загальному розмірі 585 563,72 гривні, на виконання вимог про сплату податкового боргу № 977-13 від 12.04.2021 року та № 0-3300 від 05.07.2021 року, які оскаржуються у цій справі.

Апеляційний суд зазначає, що, відповідно до підпункту 14.1.115. пункту 14.1. статті 14 ПК України, надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету або на єдиний рахунок понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Згідно з підпунктом 17.1.10. пункту 17.1. статті 17 ПК України, платник податку має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

За змістом пункту 43.4-1. статті 43 ПК України, у разі повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу, такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в установі банку.

В силу вимог пункту 43.6. статті 43 ПК України, повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані, або з єдиного рахунку.

Таким чином, зважаючи на висновок апеляційного суду про відсутність у позивача податкового боргу в сумі 585 563,72 гривень і таким чином протиправність податкових вимог № 977-13 від 12.04.2021 року і № 0-3300 від 05.07.2021 року, якими визначено такий податковий борг, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції в тому, що надміру сплачені податкові зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 585 563,72 гривень, слід стягнути з державного бюджету на користь позивача.

Надаючи правову оцінку підставності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення № 0/224/330050 від 17.07.2021 року, про застосування до позивача штрафу в розмірі 286 969,43 гривень, апеляційний суд виходить з наступних мотивів.

За змістом пунктів 124.1., 124.2, 124.3 статті 124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу.

Діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Податковим повідомленням-рішенням № 0/224/330050 від 17.07.2021 року, застосовано до позивача штраф, у розмірі 50% від несвоєчасно сплаченої суми (573 938,86 гривень), за порушення термінів сплати суми грошового зобов`язання на 84 календарні дні. Сума штрафу становить 286 969,43 гривень.

Проаналізувавши обставини справи, апеляційний суд з`ясував, що відповідач наклав штраф за несвоєчасну сплату позивачем суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 574 147,22 грн, але з урахуванням сплати позивачем коштів у сумі 208,36 гривень, така сума становить 573 938,86 гривень.

Тобто, відповідач наклав на позивача штраф за несплату податкового зобов`язання, якого не існує і висновки з цього приводу викладені вище.

Тому податкове повідомлення-рішення № 0/224/330050 від 17.07.2021 року суд першої інстанції правомірно визнав протиправним та скасував.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимог про зобов`язання відповідача виключити з обліку донараховані у податковій вимозі № 142-52 від 03.12.2019 року суми податку на додану вартість в розмірі 574 147,22 гривень, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 Розділу І Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який затверджений наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016 року (далі - Порядок № 422), інтегрована картка платника (надалі по тексту також ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами, а оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення первинних показників через їх перетворення в облікові показники в ІКП.

Перекручення (викривлення) показників - неповне та/або несвоєчасне відображення у відповідних регістрах інформаційної системи, допущене як у результаті умисних дій працівників органів ДФС, так і внаслідок виникнення арифметичних та технічних помилок.

Пунктом 3 Розділу І Порядку № 422 встановлено, що оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

У пункті 4 Розділу І Порядку № 422 зазначено, що відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Згідно з нормами пункту 1 розділу ІІ Порядку № 422, з метою забезпечення контролю за коректністю відображення інформації в інформаційній системі органів ДФС при відкритті/закритті ІКП підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, проводиться щоденний контроль шляхом формування реєстрів перевірки записів за напрямами: відповідність форм відкритих ІКП затвердженому переліку форм ІКП; відповідність відкритої ІКП за видами бюджетів та платежів як для юридичних, так і для фізичних осіб відповідно до затвердженого переліку форм ІКП; наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску та переплати за платежами, за якими не передбачено подання платником податкової звітності до органу ДФС (крім платежів, які контролюються органами ДФС в частині актів перевірок); наявність відкритої ІКП за платником, який знятий з обліку в органі ДФС; наявність у платника, якого виключено з реєстру платників певного податку, відкритої ІКП без ознаки «платник відсутній в реєстрі»; наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску в ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування»; одночасна наявність показника переплати та невиділеного (незафіксованого) податкового боргу з грошового зобов`язання (заборгованості (без пені)) в ІКП; від`ємне значення переплати та/або боргу (заборгованості) в ІКП.

Розбіжності, в контексті приписів пункту 2 розділу ІІ Порядку №422, не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, шляхом усунення помилок: у разі виявлення невідповідностей між відкритими в інформаційній системі органів ДФС ІКП та затвердженим Переліком форм ІКП здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП; у разі сплати новоствореним платником, який не включений до реєстру платників певного податку, кошти розносяться до ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування». Відпрацювання ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування» здійснюється згідно з пунктом 3 глави 2 розділу ІІІ цього Порядку.

Виходячи із змісту пункту 1 підрозділу 4 Розділу V Порядку № 422 працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження органу ДФС, до компетенції яких належать розгляд скарг при проведенні процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах при проведенні процедури судового оскарження прийнятих податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем забезпечують внесення даних до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати КПР.

Відображенню в інформаційній системі органів ДФС підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій.

Такими матеріалами, серед іншого, є ухвала суду про відкриття провадження та рішення суду, прийняте по суті.

Згідно підпункту 2 пункту 2 підрозділу 2 Розділу V Порядку № 422 залежно від інформації, яка завантажена в інформаційну систему органів ДФС з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, одночасно змінюється статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску та в ІКП відображається така інформація щодо оскарження донарахованих сум та прийнятих рішень відповідними органами, а саме інформація з ухвали суду про відкриття провадження.

На підставі інформації з інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, про початок/продовження процедури судового оскарження (ухвала суду про відкриття провадження) донарахована/зменшена сума вважається неузгодженою (статус податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та рішення щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Оскаржується в судовому порядку»).

У разі внесення вказаної інформації: до настання граничного строку сплати/зменшення - відповідні облікові показники (операції) в ІКП блокуються, а донараховані/зменшені суми не відображаються та не беруть участі у розрахунках; після настання граничного строку сплати/зменшення - в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо виключення з обліку донарахованих/зменшених сум у зв`язку із запізненням надходження ухвали суду про порушення провадження у справі.

Аналіз наведених норм вказує на те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.03.2020 (справа № 826/9288/18).

Як з`ясував суд першої інстанції, в ході розгляду цієї адміністративної справи, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року відкрито провадження у справі № 300/2468/19, за наслідком розгляду якої 13.03.2020 ухвалено рішення, яким, серед іншого, скасовано податкову вимогу № 142-52 від 03.12.2019 року, якою визначено суму податку на додану вартість - 574 147,22 гривень, що підлягала сплаті позивачем.

За твердженнями сторін, ухвала про відкриття провадження від 19.12.2019 року надійшла до контролюючого органу із запізненням, в результаті чого відповідач не вніс до інформаційної системи відповідних відомостей про початок процедури судового оскарження податкової вимоги № 142-52 від 03.12.2019 року.

Враховуючи те, що рішенням суду від 13.03.2020 року у справі № 300/2468/19 скасовано податкову вимогу № 142-52 від 03.12.2019 року, оскільки суд дійшов висновку про відсутність у позивача заборгованості з податку на додану вартість в розмірі 574 147,22 гривень, то донарахована у податковій вимозі № 142-52 від 03.12.2019 року сума боргу, в розумінні положень Порядку № 422, підлягає виключенню з обліку.

З тих самих підстав виключенню із обліку підлягають донараховані у податковій вимозі № 0-3300 від 05.07.2021 року суми податку на додану вартість в розмірі 585 563,72 гривень.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, зазначеного у постанові від 19.02.2019 року у справі № 825/999/17, належним способом захисту, що відновить порушені права позивача, є коригування в інформаційній системі органів ДФС даних інтегрованої картки. Фактично, визнається порушення прав платника податків безпідставними записами в інтегрованій картці платника, а також право платника податків на поновлення відповідних прав, шляхом коригування відповідних даних, за умови відсутності правових підстав у контролюючого органу для здійснення відповідних донарахувань та внесення відповідних даних до інформаційних систем.

Отже, контролюючий орган допустив протиправну бездіяльність в частині невнесення до інтегрованої картки позивача суми бюджетного відшкодування в розмірі 579 318,00 гривень на виконання ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2018 року у справі № 2а-3408/09/0970, а тому інтегровану картку позивача слід привести у відповідність, з урахуванням висновків суду, шляхом відображення переплати по податку на додану вартість у розмірі 579 318,00 гривень.

Щодо позовних вимог про стягнення з державного бюджету на користь позивача завданих збитків у сумі 2 419,96 гривень, то апеляційний суд зазначає наступне.

Приписами пункту 21.3. статті 21 ПК України передбачено, що шкода, завдана платнику податків неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи контролюючого органу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для фінансування цього органу, незалежно від вини цієї особи.

Згідно зі статтею 114 Податкового кодексу України, особа, чиї права та/або законні інтереси порушено, має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб.

Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, відшкодовується державою за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини контролюючого органу, його посадових (службових) осіб.

Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, що визнаються податковими правопорушеннями відповідно до цього Кодексу, відшкодовується в повному обсязі в порядку, передбаченому законодавством про відшкодування шкоди.

Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, може включати, поряд з іншим додаткові витрати, понесені платником податку внаслідок протиправних рішень, дій чи бездіяльності контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб (штрафні санкції, сплачені контрагентам платника податку, вартість додаткових робіт, послуг, додатково витрачених матеріалів тощо).

Відповідно до вимог пунктів 128.1., 128.2.6 статті 128 Податкового кодексу України, податковими правопорушеннями контролюючих органів є протиправні рішення, дії або бездіяльність контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, вчинення яких є підставою для відшкодування шкоди особі, чиї права порушені, відповідно до закону.

Податковими порушеннями, за вчинення яких допускається відшкодування шкоди, згідно з пунктом 114.2 статті 114 цього Кодексу, є безпідставне внесення посадовими (службовими) особами контролюючого органу даних про наявність податкового боргу платника податків або несвоєчасне внесення чи невнесення даних про відсутність податкового боргу платника податків.

Позивач стверджує, що станом на 29.07.2021 року, через дії та рішення відповідача, мав сплатити до бюджету 585 563,72 гривень, згідно з податковою вимогою № 0-3300 від 05.07.2021 року.

26.05.2017 року позивач уклав договір позики із компанією Аксон А/С, про надання позивачу позики на суму 30 927 607,00 Євро. Станом на 01.08.2021 року поточна прострочена заборгованість позивача за позикою становить 1 000 000,00 Євро. Величина відсоткової ставки станом на 01.08.2021 року становить 4,75%.

Отож, за доводами позивача, у разі відсутності обов`язку сплатити суму податку на додану вартість в розмірі 585 563,72 гривень, визначену у спірній податковій вимозі, то товариство мало б можливість погасити позику в зазначеній сумі. Оскільки, через неправомірні дії податкового органу позивач не зміг погасити позику на вказану суму, то останній змушений надмірно сплатити відсотки за користування позики.

На переконання апеляційного суду, таке обґрунтування позивачем заявленої вимоги про відшкодування шкоди не є належним, оскільки товариством не доведено відсутність, станом на момент сплати суми податку на додану вартість, визначеної спірною податковою вимогою, будь-яких інших фінансових ресурсів (грошових коштів, в тому числі у вигляді чистого доходу), за рахунок яких можливо було б сплатити кошти у розмірі 585 563,72 гривень, без використання кредитних коштів.

Більше того, заборгованість перед компанією Аксон А/С в розмірі 1 000 000,00 євро значно перевищує сплачену позивачем суму податку на додану вартість.

Також позивач не довів, що платник податків, при наявності заборгованості перед компанією Аксон А/С, в місяці сплати до бюджету спірного податку, взагалі мав намір здійснювати розрахунок за своїми зобов`язаннями перед кредитором на суму еквівалентну 585 563,72 гривень.

На основі наведених міркувань, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні на користь позивача збитків в сумі 2 419,96 гривень.

Підводячи підсумок наведених вище міркувань, апеляційний суд вважає, що відповідач протиправно сформував позивачу оскаржені податкові вимоги зі сплати податкового боргу, якого не існує, а також наклав на позивача штраф за його несплату, внаслідок чого, податкові вимоги та податкове повідомлення-рішення про накладення штрафу необхідно скасувати і повернути позивачу надмірно сплачену суму податкового боргу, а також здійснити відповідні корегування у інтегровані картці платника податків.

Водночас, підставність відшкодування на користь позивача збитків в сумі 2 419,96 гривень позивач не довів.

Наведені висновки є підставою для частково задоволення позову, як вірно вчинив суд першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 300/4865/21- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 25.03.2022 року