Справа № 521/4316/22
Суддя: Бобуйок І. А.
Дата ухвалення: 2022-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №521/4316/22
Провадження №2-а/521/119/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2022 року

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Бобуйок І.А,

за участю секретаря судового засідання Підмазко Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної митної служби України (адреса місцезнаходження: місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 11-Г) в особі відокремленого підрозділу Лівівської митниці Державної митної служби (місцезнаходження: місто Львів, вулиця Костюшка, 1) про скасування постанови про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В:

14.03.2022 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Львівської митниці Державної митної служби про скасування постанови Державної митної служи України у справі про порушення митних правил №2349/20900/21 від 08.02.2022 року.

Згідно позовної заяви, ОСОБА_1 вважає вищевказану постанову незаконною, а тому просить суд винести рішення, у якому скасувати постанову Державної митної служи України у справі про порушення митних правил №2349/20900/21 від 08.02.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 5 статтею 481 Митного кодексу України у вигляді штрафу розміром 85000 грн. і закрити провадження в справі про порушення митних правил №2349/20900/21.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.03.2022 року відкрито провадження у справі.

Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутність та у письмовому провадженні.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи зібрані і надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками (п. 36 рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (п. 30 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30 травня 2013 року, заява № 49069/11).

У статті 1 Конституції Україна проголошується правовою державою, і, як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини та громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя. Зобов`язання держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних і справедливих послуг у сфері юстиції та правосудця закріплено як основоположні принципи в Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безімянная проти Росії» (заява № 21851/03) констатував порушення «самої суті права заявника на доступ до суду», а отже - порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, указавши, що «заявниця опинилася у замкнутому колі, у ситуації, коли внутрішньодержавні суди вказували один на одного і відмовлялись розглядати її справу, зважаючи на нібито обмеження своїх судових повноважень. Внутрішньодержавні суди фактично залишили заявницю у судовому вакуумі без будь-якої вини з її сторони». ЄСПЛ також наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Судом встановлено, що в провадженні Львівської митниці Державної митної служби перебувала справа про порушення митних правил стосовно громадянина ОСОБА_1 на підставі протоколу про порушення митних правил №2349/209000/21 від 20 листопада 2021 року.

За вказаним протоколом позивач порушив митні правила, а саме частини 5 статті 481 Митного кодексу України - перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на двадцять діб, але не більше ніж на тридцять діб.

Згідно Протоколу, 20 листопада 2021 року близько 12 години 24 хвилини у зону митного контролю митного поста «Мистиська» Львівської митниці смугою руху «червоний коридор» на виїзд з України заїхав тягач марки «DAF FT XF 105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації - республіка Польща, VIN № НОМЕР_2 , з напівпричепом, реєстраційний номер НОМЕР_3 , країна реєстрації - республіка Польща, VIN № НОМЕР_4 з вантажем «Томатна паста», під керуванням ОСОБА_1 .

До митного оформлення водієм гр. України ОСОБА_1 було подано наступний комплект документів: міжнародну товарно-транспортну накладну CMR №2481 від 16.11.2021 р., дозвіл НОМЕР_5 , копію електронної МД типу ЕК10АА UA504170/2021/900541 від 16.11.2021 р., контрольний талон для проходження по «червоному коридору», паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_6 , виданий: 13.04.2018р, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів № НОМЕР_7 від 07.09.2016 р., № НОМЕР_8 від 27.01.2016 р.

Відповідно до даних АСМО «Інспектор» та ЦБД ЄАІС ДМСУ Транспортні засоби були ввезені на митну територію України 05 жовтня 2021 року каналом позначеним символами червоного кольору «червоний коридор» у митному режимі «тимчасове ввезення до 20 днів» комерційного призначення через митний пост «Рава-руська» Львівської митниці, та станом на 20 листопада 2021 року за межі митної території України транспортні засоби не були вивезені та у інший митний режим не були поміщені.

Судом встановлено, що постановою від 08 лютого 2022 року у справі про порушення митних правил №2349/20900/21, відповідач визнав позивача винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 5 ст. 481 Митного кодексу України та наклав на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень.

Згідно частин 1-3 статті 189 Митного кодексу України транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Тимчасово ввезені на митну територію України транспортні засоби комерційного призначення підлягають вивезенню без внесення в їх конструкцію будь-яких змін (без урахування природного зношення, витрати пально-мастильних матеріалів та необхідного ремонту). Тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України.

Згідно зі статті 5 Стамбульської Конвенції про тимчасове ввезення транспортних засобів передбачено, що транспортні засоби комерційного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім`я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які здійснюють свою діяльність з такою території. Статтею 7 Конвенції визначено, транспортні засоби комерційного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення і які здійснюють свою діяльність на користь останнього, навіть якщо вони зареєстровані або постійно проживають на території тимчасового ввезення.

Відповідно ч. ч. 1, 2, 4 ст.108 Митного кодексу України, строк тимчасового ввезення товарів встановлюється митним органом у кожному конкретному випадку, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення . Строк тимчасового ввезення транспортних засобів комерційного призначення встановлюється митним органом з урахуванням того, що ці транспортні засоби повинні бути вивезені за межі митної території України після закінчення транспортних операцій, для яких вони були ввезені. Якщо товари, поміщені у митний режим тимчасового ввезення, не можуть бути своєчасно вивезені за межі митної території України внаслідок накладення на них арешту (за винятком арешту внаслідок позовів приватних осіб) або вилучення у справі про порушення митних правил, перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється на час такого арешту (вилучення). Якщо транспортні засоби комерційного призначення, поміщені у митний режим тимчасового ввезення, не можуть бути своєчасно вивезені за межі митної території України: внаслідок дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; у разі зберігання таких транспортних засобів під митним контролем (за умови інформування митного органу, який контролює їх переміщення); у разі здійснення інших операцій з такими транспортними засобами у випадках, передбачених цим Кодексом (за умови інформування митного органу, який контролює їх переміщення); у разі накладення на них арешту (за винятком арешту внаслідок позовів приватних осіб) або вилучення у справі про порушення митних правил, перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється на час дії таких обставин, зберігання, арешту (вилучення) або здійснення таких операцій.

Згідно ч. 5 ст. 481 Митного кодексу України, перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на двадцять діб, але не більше ніж на тридцять діб тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єкт правопорушення - це порядок переміщення через митний кордон України та тимчасового перебування товарів на митній території України або за її межами відповідно до митного режиму тимчасового ввезення (вивезення). Тимчасове ввезення митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться з конкретною метою на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності й підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без жодних змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання, відповідно до ст. 103 Митний кодексу України.

Об`єктивна сторона правопорушення це невиконання зобов`язання про зворотне вивезення (ввезення) товарів, які були тимчасово ввезені на митну територію України (вивезені за межі митної території України), у встановлений строк.

Предмет правопорушення товари, які були тимчасово ввезені на митну територію України (вивезені за межі митної території України). Відповідно до п. 57 ст. 4 Митного кодексу України, товари це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Суб`єктивна сторона правопорушення може характеризуватись як умислом на його вчинення, так і бездіяльністю щодо виконання зобов`язання про зворотне вивезення (ввезення) товарів, які були тимчасово ввезені на митну територію України (вивезені за межі митної території України), у встановлений строк.

Суд звертає увагу позивача, що суб`єктом правопорушення є осудні особи, які досягли 16-річного віку, а також посадові особи підприємств.

Позивач стверджує, що вказані у Протоколі транспортні засоби належить на праві власності та зареєстровані за компанією «MYRFUKS SP.Z O.O» (країна реєстрації - Республіка Польща). На підтвердження своєї позиції позивач наводить наступні аргументи. 15 жовтня 2021 року позивач звернувся до директора компанії «MYRFUKS SP.Z O.O» - ОСОБА_2 з доповідною запискою, в якій він повідомив власника транспортних засобів про необхідність вивезення транспортних засобів за межі митної території України до 24 жовтня 2021 року. Позивач стверджує, що власник транспортних засобів повідомив позивача про те, що вивезення засобів за межі митної території України може бути здійснено підприємством не раніше другої половини листопада 2021 року у зв`язку із тим, що раніше укладений підприємством контракт на здійснення перевезення вантажів - був розірваний. З огляду на це, до другої половини листопада 2021 року економічних причин використання транспортних засобів за межами території України не було.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, винесена відповідачем постанова розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, протоколом про адміністративне правопорушення т. і.), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.

Суд звертає увагу позивача, що ним не було надано суду ніяких належних та достовірних доказів, на підставі яких документів, позивач 05.10.2021 року близько 12 години 24 хвилини заїхав у зону митного контролю митного поста «Мистиська» Львівської митниці смугою руху «червоний коридор» на виїзд з України, керуючи тягачем марки «DAF FT XF 105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації - республіка Польща, VIN № НОМЕР_2 , з напівпричепом, реєстраційний номер НОМЕР_3 , країна реєстрації - республіка Польща, VIN № НОМЕР_4 з вантажем «Томатна паста». Суду не було надано довіреності виданої компанією «MYRFUKS SP.Z O.O» на ім`я позивача чи трудовий договір, що укладений між компанією «MYRFUKS SP.Z O.O» та позивачем, на підставі якого позивач 05.10.2021 року заїхав у зону митного контролю митного поста «Мистиська» Львівської митниці смугою руху «червоний коридор» на виїзд з України, керуючи тягачем марки «DAF FT XF 105», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Також, суду не було надано контракт на здійснення перевезення вантажів, та який у подальшому, як стверджує позивач було розірвано, і у зв`язку з чим до другої половини листопада 2021 року економічних причин використання транспортних засобів за межами терарії України не було. Позивач не надав суду документів на підставі, яких він керував тягачем марки «DAF FT XF 105», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно частини 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 4, 6 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані, в т.ч.: подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Суд звертає увагу позивача, що надані ним документи, а саме: доповідна записка направлена компанії «MYRFUKS SP.Z O.O» від 15.10.2021 року та відповідь на дану записку від компанії «MYRFUKS SP.Z O.O» від 17.12.2021 року, не є належними та допустимими доказами на підтвердження обставин, на які посилається позивач, а судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанови Державної митної служи України у справі про порушення митних правил №2349/20900/21 від 08.02.2022 року, з огляду на недоведеність та безпідставність.

Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи все вищевикладене та керуючись статтями 19, 63 Конституції України, ст. 481 МК України, статтями 251, 252, 258, 268, 278, 279 КУпАП, 42, 49, 55, 57, 60, 72, 73, 77, 78, 79, 165, 42, 165 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної митної служби України (адреса місцезнаходження: місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 11-Г) в особі відокремленого підрозділу Лівівської митниці Державної митної служби (місцезнаходження: місто Львів, вулиця Костюшка, 1) про скасування постанови про порушення митних правил відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.Бобуйок