Справа № 460/7140/21
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2022-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

22 березня 2022 року м. РівнеСправа №460/7140/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач), у якому просить: визнати протиправною відмову в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати призначити та виплачувати з 23.03.2021 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка станом на 1 січня 1993 року проживала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з травня 1986 року по даний час позивач фактично проживав на території зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія). 25.05.2020 він досягнув 54-річного віку. В лютому 2021 року він звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 6 років на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідач відмовив в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку з тієї підстави, що в позивача відсутній необхідний страховий стаж, а також зазначив, щодо страхового стажу не зараховано період роботи в СПП Маяк у 2002 році у зв`язку з розбіжностями в довідці про кількість відпрацьованих вихододнів та даними трудової книжки. За висновком відповідача страховий стаж позивача становить 15 років 10 місяців 15 днів, при цьому відсутній необхідний страховий стаж (21 рік), зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку на 6 років (27 - 6). Позивач вважає, що він набув право на отримання пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 6 років у відповідності до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи, оскільки відповідачем всупереч частини першої статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не зараховано до страхового стажу період встановлення позивачу інвалідності ІІ групи з 26.09.2002 по 28.02.2010. Також вказав, що наявний у нього страховий стаж належно підтверджений записами в трудовій книжці. Окрім цього, до страхового стажу, здобутого до 2004 року, слід зарахувати період проходження військової служби. Вважає, що його страховий стаж становить понад 25 років, тому відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, чим порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 16.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначив, що згідно з документами, доданими до заяви, та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 15 років 10 місяців 15 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи в СПП Маяк у 2002 році у зв`язку з розбіжностями в довідці про кількість відпрацьованих вихододнів та даними трудової книжки. Для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу, як потерпілому третьої категорії, після досягнення віку 54 роки необхідно мати 21 рік страхового стажу (27 років необхідний страховий стаж для призначення пенсій у 2020 році відповідно до статті 26 Закону (мінус) 6 років максимальна кількість років зменшення пенсійного віку потерпілому категорії 3 = 21 рік). Документами, доданими позивачем до заяви, підтверджено період проживання (роботи) на території гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по даний час. Однак, відсутній необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку на 6 років. Таким чином, враховуючи положення ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", немає підстав для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку позивачу, як потерпілому від Чорнобильської катастрофи третьої категорії, через відсутність необхідного страхового стажу 21 рік. З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

Матеріалами справи стверджено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Городище Сарненського (колишнього Дубровицького) району Рівненської області (а.с.7-8).

Згідно з довідкою Відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Висоцької сільської ради Сарненського району Рівненської області від 27.01.2021 №02-22/22 позивач був зареєстрований та постійно проживав в с. Городище Дубровицького району Рівненської області у періоди з 25.05.1966 по 19.05.1984 та з травня 1986 року по даний час (а.с.28).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 24.12.2020 Рівненською обласною державною адміністрацією повторно замість посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) (а.с.10).

У період з 29.09.2002 по 28.02.2010 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Рівненській області та отримував пенсію по інвалідності ІІ групи (а.с.15, 25).

В лютому 2021 році позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою (вх.№1078/Т-1700-21 від 22.02.2021) про призначення пенсії (а.с.26).

Листом ГУ ПФУ в Рівненській області від 23.03.2021 №1706-1078/Т-02/8-1700-21 ОСОБА_1 повідомлено, що згідно з документами, доданими до заяви, та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, його страховий стаж становить 15 років 10 місяців 15 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи в СПП Маяк у 2002 році у зв`язку з розбіжностями в довідці про кількість відпрацьованих вихододнів та даними трудової книжки. Отже, відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (21 рік), відповідно права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку він не має (а.с.12-14).

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).

Відповідно до абз. 4 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії не може перевищувати 6 років.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 с. Городище Дубровицького району Рівненської області відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно з п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч.1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч.4).

Суд встановив, що відповідно до посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 , виданого 24.12.2020 Рівненською обласною державною адміністрацією повторно замість посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-XII (а.с.29).

За змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Надаючи особі посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи, держава визнає за особою право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує той факт, що ОСОБА_1 з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживав або постійно працював чи постійно навчався у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що дає йому право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Довідкою Відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Висоцької сільської ради Сарненського району Рівненської області від 27.01.2021 №02-22/22, стверджено, що у період з травня 1986 року по дату видачі довідки позивач був зареєстрований та постійно проживав в с. Городище Дубровицького (нині Сарненського) району Рівненської області, яке відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення. Тобто з моменту аварії на ЧАЕС (26.04.1986) та станом на 1 січня 1993 року позивач прожив у зазначеному населеному пункті 6 років 8 місяців, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 3 роки за 2 повні роки проживання в такій зоні.

Враховуючи викладене, умови статті 55 Закону №796-ХІІ щодо постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років, а також щодо початкового зниження пенсійного віку (на 3 роки) виконуються.

Щодо обрахунку страхового стажу, слід зазначити таке.

Частиною третьою статті 55 Закону №796-ХІІ визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

При цьому, частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ обумовлено, що особам, з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Суд встановив, що 26.09.2002 позивачу було призначено пенсію по інвалідності ІІ групи і на час призначення пенсії по інвалідності його страховий стаж становив 15 років 8 місяців 14 днів, що стверджується наданим відповідачем до відзиву розрахунком стажу (а.с. 25).

В цей розрахунок органом Пенсійного фонду враховано: період проходження військової служби з 23.05.1984 по 26.05.1986, роботу в колгоспі в періоди з 01.07.1983 по 31.12.1983, з 28.06.1986 по 31.12.1986, з 01.01.1987 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 31.12.1999, з 01.01.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2002 по 01.10.2002. Всього врахований відповідачем страховий стаж станом на 26.09.2002 (на час призначення позивачу пенсії по інвалідності ІІ групи) становить 15 років 8 місяців 14 днів.

Відповідач у відзиві ствердив, що пенсію по інвалідності ІІ групи позивач отримував до 28.02.2010. Не заперечує цього й позивач.

Водночас, за доводами позовної заяви, позивач вважає, що період отримання ним пенсії по інвалідності ІІ групи повинен бути зарахований до його страхового стажу відповідно до приписів ч. 1 ст. 24 Закону № 1058.

Суд зауважує про неправильне застосування позивачем приписів абзацу другого частини першої статті 24 вказаного Закону, позаяк, як зазначено вище по тексту судового рішення, буквальний зміст цієї правової норми є таким: До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Тобто, відповідно до закону, період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, зараховується на загальних підставах до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності, а не до страхового стажу для призначення пенсії за віком, як помилково тлумачить позивач.

Отже, при розгляді заяви позивача від 16.02.2021 про призначення пенсії за віком відповідач правомірно, відповідно до приписів абз. 2 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, не зарахував до страхового стажу ОСОБА_1 період встановлення йому інвалідності ІІ групи, який складає 7 років 6 місяців 24 дні.

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) останні записи стосовно ОСОБА_1 датовані 2001 роком.

Записами в трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_3 на ім`я позивача стверджується відсутність будь-яких записів після 2002 року.

Отже, дослідженими судом доказами не підтверджується наявність у позивача страхового стажу 21 рік, а відтак він по досягненню віку 54 роки не набув права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зазначені вище документи, а також надані позивачем архівні довідки, проаналізовані та належним чином оцінені відповідачем при вирішенні спірного питання.

Водночас, згідно з пунктом 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Виходячи із вказаних обставин та оцінки спірних правовідносин, суд дійшов висновку про правомірність відмови ГУ ПФУ в Рівненській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду справи відповідач належними та допустимими доказами підтвердив, що при вирішенні питання щодо призначення позивачу пенсії за віком суб`єкт владних повноважень діяв обґрунтовано та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, не порушуючи прав та законних інтересів позивача. Доводи позивача не спростовують правомірності поведінки відповідача у спірних правовідносинах та не дають суду підстав для застосування судового захисту.

Отже, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Ухвалою суду від 16.06.2021 позивача звільнено від сплати судового збору за пред`явлення цього позову. Враховуючи результати судового розгляду справи, підстави для застосування положень ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
ОСОБА_1 в позові до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Короленка, 7, м. Рівне, 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 22 березня 2022 року.

Суддя Н.О. Дорошенко