Справа № 120/14245/21-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2022-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 березня 2022 р. Справа № 120/14245/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчити дії

УСТАНОВИВ

28.10.2021 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач). У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду навчання у середньому професійно технічному училищі № 102 м. Макіївка з 01.09.1985 по 09.01.1989 та зобов`язати відповідача зарахувати спірний період до страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 15.07.2021 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням відповідача від 21.07.2021 № 28 йому відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із недосягненням пенсійного віку та відсутності встановленого законодавством України загального страхового стажу.

31.08.2021 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою в якій просив зарахувати до страхового стажу період навчання у середньому професійно технічному училищі № 102 м. Макіївка з 01.09.1985 по 09.01.1989 відомості про який внесено до трудової книжки і додатково підтверджуються архівною довідкою від 29.01.2021 № 01-09/67.

Листом відповідача від 28.09.2021 № 11029-10122/Б-02/8-0200/21 відмовлено у зарахуванні періоду навчання до страхового стажу у зв`язку із тим, що трудова книжка не містить відомостей про дату видачі диплому, а архівна довідка видана на непідконтрольній Україні території.

Вважаючи дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання у середньому професійно технічному училищі № 102 м. Макіївка з 01.09.1985 по 09.01.1989 протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При цьому позивач акцентує увагу на тому, що врахування довідки жодним чином не легітимізує окупаційну владу. В протилежному випадку (у разі не врахування довідки) він позбавлений можливості довести відповідність записів у трудовій книжці.

Ухвалою від 02.11.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 12.11.2021 продовжено позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 07.12.2021 відкрито провадження у справі та, відповідно до ст. 263 КАС України, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено 15-ти денний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 КАС України.

Також ухвалою від 07.12.2021 витребувано за ініціативою суду у відповідача належним чином засвідчені копії матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 для дослідження судом.

20.12.2021 на виконання вимог ухвали суду від 07.12.2021 відповідачем надано копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1

29.12.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначає, що рішенням від 21.07.2021 № 28 позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Страховий стаж становить 16 років 10 місяців 16 днів.

При цьому до страхового стажу не було зараховано періоди навчання згідно запису трудової книжки НОМЕР_1 від 12.01.1989, оскільки відсутня дата видачі диплома, що є грубим порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 № 58.

Додатково відповідач зазначив про відсутність підстав для врахування довідки від 29.01.2021 № 01-09/67, у зв`язку із тим, що архівна довідка видана на непідконтрольній Україні території, а тому не є дійсною та не має юридичної сили.

12.01.2022 позивачем подано відповідь на відзив, яка судом до уваги не береться, адже в силу ч. 3 ст. 263 КАС України, заявами по суті у цій справі є лише позов та відзив.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою № 532- від 06.07.2021 ( а.с.5).

15.07.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До заяви були додані такі документи: ID-картка, довідка про присвоєння ідентифікаційного коду, заява про призначення пенсії, трудова книжка, військовий квиток, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заява про спосіб виплати, довідка про місце проживання.

Відповідно до рішення від 21.07.2020 № 28 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із недосягненням пенсійного віку та відсутності встановленого законодавством України загального страхового стажу.

31.08.2021 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про врахування документів при розгляді заяви про призначення пенсії, до заяви додав копію архівної довідки 29.01.2021 № 01-09/67 про визначення періоду навчання для врахування до загального стажу періоду його навчання.

Листом відповідача від 28.09.2021 № 11029-10122/Б-02/8-0200/21 позивачу відмовлено у зарахуванні періоду навчання у середньому професійно технічному училищі № 102 м. Макіївка з 01.09.1985 по 09.01.1989 на підставі архівної довідки від 29.01.2021 № 01-09/67, у зв`язку із тим, що архівна довідка видана на непідконтрольній Україні території, а тому не є дійсною та не має юридичної сили.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Ключовим у цьому спорі є питання про наявність підстав для зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача у середньому професійно технічному училищі № 102 м. Макіївка з 01.09.1985 по 09.01.1989 на підставі трудової книжки та архівної довідки від 29.01.2021 № 01-09/67.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини щодо порядку зарахування до страхового стажу періодів навчання врегульовані Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Норма статті 56 Закону № 1788-XII передбачає, що до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Верховним Судом неодноразово формувались висновки щодо питань пов`язаного із наслідками недоліків трудових книжок працівників чи службовців.

В постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 Судом касаційної інстанції висловлена позиція, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника.

Підсумовуючи суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення періоду роботи чи навчання запис про який внесено у трудову книжку до його страхового стажу і на призначення пенсії з його врахуванням.

Як вбачається з копії трудової книжки, позивач проходив навчання з 01.09.1985 по 09.01.1989 в середньому професійно технічному училищі № 102 м. Макіївка та здобув кваліфікацію "Електрослюсар підземний 4 (четвертого) розряду".

Відсутність у трудовій книжці запису про дату видачі диплома є її формальним недоліком, однак не може бути підставою для покладення на позивача тягаря несприятливих наслідків за дії, що вчинені уповноваженими особами підприємства які виконували обов`язки із ведення трудової книжки.

До того ж, на підтвердження факту навчання у середньому професійно технічному училищі № 102 м. Макіївка з 01.09.1985 по 09.01.1989 позивач надав архівну довідку від 29.01.2021 № 01-09/67.

Стосовно наданої позивачем довідки щодо періоду навчання, виданою середнім професійно технічним училищем № 102 м. Макіївка, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території та була надана відповідачу для призначення пенсії, але не була врахована, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами частин 1 та 2 статті 4 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі Закон № 1207-VII), на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною третьою статті 9 Закону № 1207-VII встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для визнання незаконним акта органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд ООН у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів; документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян (так звані "намібійські винятки").

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016):

"Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, вважають судді ЄСПЛ, для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Отже, право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження (зокрема у зв`язку із проведенням АТО, ООС та неможливістю проведення перевірки періодів роботи/навчання, тощо, з підстав розташування підприємств, установ, організацій, закладів тощо на тимчасово окупованій території України).

Неможливість проведення перевірки даних на підприємстві, установі, організації які розташовані на тимчасово окупованій території, не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи, при умові його підтвердження записами в трудовій книжці, та не може позбавляти особу її конституційного права на соціальний захист.

Вказані висновки щодо застосування норм права узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 23.01.2018 у справі № 583/392/17, від 30.08.2018 у справі № 234/3038/17, від 11.12.2018 у справі № 360/1628/17, від 17.07.2019 у справі № 302/757/17-а, від 21.02.2020 у справі № 701/1196/16-а, від 04.03.2020 у справі № 235/2008/17, від 08.04.2020 у справі № 242/1568/17.

Таким чином, у даному випадку позивач не може бути позбавлений свого законного права на призначення пенсії через неможливість здійснення відповідачем перевірки достовірності наданої ним довідки, оформленої установою що знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території України.

За встановлених обставин справи суд вважає, що відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача та надання довідки щодо проходження навчання). Тому зазначені дії не можуть вважатися такими, що вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

З огляду на викладене суд доходить до висновку, що надані позивачем документи, в тому числі спірна довідка, у своїй сукупності підтверджує страховий стаж позивача за період навчання у середньому професійно технічному училищі № 102 м. Макіївка з 01.09.1985 по 09.01.1989

Перевіривши доводи та докази, надані сторонами, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у спосіб визнання протиправними дії відповідача щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду навчання у середньому професійно технічному училищі № 102 м. Макіївка з 01.09.1985 по 09.01.1989.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи безпідставне неврахування відповідачем спірного періоду до страхового стажу, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування позивачу до страхового стажу спірного періоду навчання з 01.09.1985 по 09.01.1989.

Таким чином, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи судом не встановлено, питання щодо розподілу судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду навчання у середньому професійно технічному училищі № 102 м. Макіївка з 01.09.1985 по 09.01.1989.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання у середньому професійно технічному училищі № 102 м. Макіївка з 01.09.1985 по 09.01.1989.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович