Справа № 600/7436/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

25 березня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/7436/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження клопотання Національної поліції України про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної поліції України про стягнення з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду за період з 10 квітня 2021 року по 20 вересня 2021 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач працював на посаді головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності Управління забезпечення прав людини Національної поліції України, з якої був незаконно звільнений 11 лютого 2020 року. На підставі рішення суду у справі №600/588/20-а від 09 квітня 2021 року, яке в частині поновлення на посаді підлягало негайному виконанню, позивача було поновлено на посаді лише 21 вересня 2021 року. Посилаючись на положення статті 236 Кодексу законів про працю України, позивач вважає, що йому має бути виплачений середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у справі №600/588/20-а за період з 10 квітня 2021 року по 20 вересня 2021 року.

Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідачем подано до суду відзив, у якому вказано про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Поряд з цим у відзиві відповідач вказує і про пропуск позивачем встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України місячного строку звернення до суду з даним позовом, а тому просить суд позов залишити без розгляду.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій, окрім незгоди із доводами відзиву щодо суті заявлених позовних вимог, також вказано і про те, що даний позов подано з дотриманням тримісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 233 Кодексу законів про працю України.

За таких обставин суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на державній службі та працював на посаді головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності Управління забезпечення прав людини Національної поліції України, з якої був звільнений 11 лютого 2020 року.

Вважаючи звільнення з роботи незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду (справа №600/588/20-а) від 09 квітня 2021 року визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України № 170 о/с від 11.02.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності Управління забезпечення прав людини Національної поліції України на підставі пункту 1 (скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців) ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" з 11.02.2020 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Чернівецькій області) Управління забезпечення прав людини Національної поліції України з 12.02.2020 року. Стягнуто з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 401649,84 грн.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року апеляційну скаргу Національної поліції України залишено без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі №600/588/20-а - без змін.

На виконання указаних судових рішень наказом Національної поліції України від 21 вересня 2021 року №1294 о/с ОСОБА_1 , державного службовця 8 рангу, поновлено на посаді головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Чернівецькій області) Управління забезпечення прав людини Національної поліції України з 12.02.2020 року.

Відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Стверджуючи, що рішення суду у справі №600/588/20-а від 09 квітня 2021 року в частині поновлення на посаді підлягало негайному виконанню, однак було виконано лише 21 вересня 2021 року, та посилаючись на положення статті 236 Кодексу законів про працю України, позивачем 23 грудня 2021 року (згідно відмітки канцелярії суду) подано до адміністративного суду позов про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 10 квітня 2021 року по 20 вересня 2021 року.

Беручи до уваги твердження у відзиві, суд зауважує, що строки звернення до адміністративного суду передбачені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частин першої, другої, третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

При цьому варто зазначити, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду за своєю суттю не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і шляхом встановлення строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім цього, згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Таким чином, з аналізу наведених вище норм процесуального права вбачається, що для звернення до адміністративного суду у справах щодо проходження громадянином державної, тобто публічної, служби встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки спірні у цій справі відносини виникли у зв`язку із проходженням позивачем державної служби, то суд погоджується із твердженням відповідача про те, що в даних відносинах застосуванню підлягає місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зауважує, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у справі про поновлення на публічній службі, право на який передбачено статтею 236 Кодексу законів про працю України, за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою.

Отже, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду не входить до структури заробітної плати, а тому посилання позивача у відповіді на відзив про застосування у цих відносинах положень статті 233 Кодексу законів про працю України, якою передбачено тримісячний строк звернення до суду, є помилковими та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм права при вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Положення, наведені у частині першій статті 233 Кодексу законів про працю України, на які посилається позивач у відповіді на відзив, є загальними та стосуються працівників при їх зверненні до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду з заявою про вирішення трудового спору, а не осіб, які проходять публічну службу, при їх зверненні з позовом до адміністративного суду, що має місце в даному випадку.

Таким чином, оскільки рішення суду у справі №600/588/20-а від 09 квітня 2021 року щодо поновлення позивача на посаді було виконано 21 вересня 2021 року, то перебіг строку звернення до адміністративного суду з позовом, обґрунтованого положеннями статті 236 Кодексу законів про працю України, почався 22 вересня 2021 року.

Відтак, строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду з цим позовом у межах, установлених законом, тривав з 22 вересня 2021 року по 22 жовтня 2021 року включно.

Між тим, з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду позивач звернувся лише 23 грудня 2021 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, законодавець допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду. При цьому наведені законодавчі приписи передбачають право особи подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням поважних причин такого пропуску.

Крім цього, частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно із частиною тринадцятою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Тому, одним із обов`язків позивача при поданні позовної заяви, яку подано з пропуском строку звернення до адміністративного суду, є надання заяви про поновлення цього строку та доказів поважності причин його пропуску. Наслідком же невиконання такої вимоги, встановленої судом після відкриття провадження у справі, є прийняття судом ухвали про залишення позову без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення останньому ухвали.

Враховуючи, що після відкриття провадження у цій справі судом встановлено факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, з метою надання можливості йому подати заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин пропуску, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, заявлена у відзиві вимога відповідача про залишення позову без розгляду наразі є передчасною, а позовну заяву необхідно залишити без руху.

Керуючись статтями 122, 123, 171, 248, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до Національної поліції України про стягнення коштів залишити без руху.

2.Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

3.Роз`яснити, що в разі невиконання вимог ухвали і не усунення недоліків у вказаний строк позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк