Справа № 460/600/22
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2022-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2022 року м. Рівне №460/600/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доРівненської обласної прокуратури
про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Рівненської обласної прокуратури (далі по тексту - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 у справі №460/6862/20 у розмірі 229618,48 грн.

За змістом позовної заяви та відповіді на відзив позивач зазначає, що судовими рішеннями у справі №460/6862/20, поновлено позивача з 20.08.2020 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області. В цій частині рішення суду допущено до негайного виконання. Однак, позивача поновлено на посаді лише 09.12.2021. Отже, період затримки виконання рішення суду складає з 19.03.2021 по 08.12.2021. Відтак, позивач вважає, що у нього виникло право на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України в розмірі 229618,48 грн. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, у встановлений судом строк подав відзив на позов. На обґрунтування заперечення зазначає, що процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто, за наявності волевиявлення особи. Для цього необхідна або заява від особи, яка бажає поновитися на посаді та працювати, або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідач вказує, що позивач з дня винесення судом рішення взагалі із заявами щодо поновлення на роботі відповідно до судового рішення ні до Рівненської обласної прокуратури, ні до органів державної виконавчої служби для примусового виконання не звертався. З такою заявою позивач звернувся лише 08.12.2021. На підставі вказаної заяви та судових рішень, наказом керівника Рівненської обласної прокуратури від 09.12.2021 №1301к ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області з 20.08.2020. При цьому, відповідач зазначає, що затримка виконання рішень суду зумовлена й тим, що згідно з даними Єдиного державного реєстру адвокатів України позивач здійснював адвокатську діяльність. Відповідач вказує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 25 Закону України "Про запобігання корупції" особа, яка перебуває на посаді прокурора, не може займатися адвокатською діяльністю або виконувати іншу оплачувану роботу. Право на зайняття адвокатською діяльністю позивачем зупинено лише з 06.12.2021. Отже, позивачем не надано жодних належних доказів відмови роботодавця виконувати рішення суду та не наведено фактів його умислу з метою затримки виконання судового рішення. Натомість тривале невчинення відповідних дій адвокатом Солдатенковим О.О. щодо зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю свідчить про відсутність бажання позивача щодо поновлення. Таким чином, Рівненською обласною прокуратурою не допущено порушень прав позивача, а відтак відсутні підстави для виплати середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі. На підставі викладеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 17.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №460/600/22; роз`яснено сторонам, що розгляд справи здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 у справі №460/6862/20, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення четвертої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з атестації прокурорів регіональних прокуратур "Про неуспішне проходження прокурором атестації" від 21.07.2020 № 29, згідно з яким начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області ОСОБА_1 визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію. Визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Рівненської області "Про звільнення ОСОБА_1 " від 18.08.2020 №787к.

Поновлено ОСОБА_1 з 20.08.2020 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області або на рівнозначній посаді в Рівненській обласній прокуратурі.

Стягнуто з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.08.2020 по 18.03.2021 в сумі 182937 (сто вісімдесят дві тисячі дев`ятсот тридцять сім) грн. 80 коп. (сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику).

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області або на рівнозначній посаді в Рівненській обласній прокуратурі з 20.08.2020.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 27125 (двадцять сім тисяч сто двадцять п`ять) грн. 26 коп. (сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 у справі №460/6862/20, апеляційні скарги Рівненської обласної прокурати та Офісу Генерального прокурора задоволено частково. Змінено рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 у справі № 460/6862/20 та виключено з його мотивувальної частини посилання на можливість поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в Рівненській обласній прокуратурі та з резолютивної частини цього рішення слова «або на рівнозначній посаді в Рівненській обласній прокуратурі». У решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 залишено без змін.

08.12.2021 позивач звернувся із заявою до керівника Рівненської обласної прокуратури щодо поновлення його на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області з 20.08.2020 згідно з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 у справі №460/6862/20.

09.12.2021 наказом керівника Рівненської обласної прокуратури №1301к, наказ прокурора Рівненської області від 18.08.2020 №787к про звільнення ОСОБА_1 з 19.08.2020 з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області та органів прокуратури скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області та органах прокуратури з 20.08.2020.

Підстава: заява ОСОБА_1 від 08.12.2021; постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 у справі №460/6862/20; рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 у справі №460/6862/20.

Враховуючи наявну затримку виконання відповідачем судового рішення, позивач вважає, що в нього виникло право на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Практика Європейського суду з прав людини (справи "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції") говорить, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення в процесуальному законодавстві України.

Так, статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Процесуальним законодавством визначено категорії справ, рішення в яких допускаються до негайного виконання.

У відповідності до пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: - присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; - поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Згідно з положеннями статті 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2019 у справі №760/9521/15-ц зауважив, що: «…Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.».

У постанові від 23.06.2015 у справі №21-63а15 Верховний Суд України вказав, що «…Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі…».

«…Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу».

Таким чином, доводи відповідача щодо того, що процес поновлення на роботі здійснюється за наявності волевиявлення особи та необхідності для цього звернення цієї особи з відповідною заявою або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі, - спростовуються чинними нормами законодавства та висновками, викладеними у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України, наведеними вище.

Також наявність у позивача не зупиненого свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю не позбавляє відповідача обов`язку виконати рішення суду, яке набрало законної сили.

Повноваження керівника обласної прокуратури визначені статтею 11 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII.

Так, у відповідності до пункту 3 частини першої цієї статті керівник обласної прокуратури призначає на посади та звільняє з посад прокурорів обласних та окружних прокуратур у встановленому цим Законом порядку.

Отже, Рівненська обласна прокуратура на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 у справі №460/6862/20 в частині його негайного виконання, мала видати наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області з 20.08.2020 - відразу після оголошення рішення суду.

В той же час такий наказ №1301к Рівненською обласною прокуратурою виданий лише 09.12.2021, чим допущено затримку у виконанні рішення суду про поновлення на роботі.

Як наслідок, виникла відповідальність за невиконання судового рішення про поновлення працівника на роботі, передбачена статтею 236 КЗпП України.

Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №140/3020/19 вказав, що: «… Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи звільненого працівника, а тому Верховним Судом відхиляються доводи касаційної скарги про безпідставність вимог позивача через затримку виконання судового рішення з незалежних від відповідача причин, в тому числі бездіяльності самого позивача.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно зі статтею 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Вищевказана стаття КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, зокрема - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Підсумовуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновку, що наявність вини у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

До вимушеного прогулу прирівнюється затримка виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України)».

З огляду на те, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 у справі №460/6862/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді ухвалене судом 18.03.2021 і в частині поновлення на посаді допущене до негайного виконання, наказ Рівненською обласною прокуратурою видано 09.12.2021, - період затримки у виконанні вказаного рішення суду становить з 19.03.2021 по 08.12.2021 включно.

Зазначений період є часом вимушеного прогулу, а відтак за цей час підлягає відшкодуванню середній заробіток, який підлягає стягненню з Рівненської обласної прокуратури.

При цьому, з урахуванням наведених вище висновків Верховного Суду, зокрема щодо того, що згідно зі статтею 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці, судом відхиляються доводи відповідача, наведені у відзиві на позов з приводу відсутності вини у відповідача щодо затримки у виконанні рішення суду та стягненні саме з відповідача коштів згідно з нормами статті 236 КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника, у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами) (Порядок №100).

Відповідно до пункту з) пункту 1 Порядку №100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 2 розділу II Порядку №100 (Період, за яким обчислюється середня заробітна плата) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 3 розділу III Порядку (Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати) при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Пунктом 8 розділу IV Порядку №100 (Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати) встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

З огляду на зміст рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 у справі №460/6862/20 та довідку про середню заробітну плату видану Рівненською обласною прокуратурою за №18-62вн-20 від 03.09.2020, сума середньоденної заробітної плати позивача становить 1261,64 грн.

Починаючи з 19.03.2021 до 08.12.2021 включно строк вимушеного прогулу становить 182 робочих днів.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 229618,48 грн (1261,64 грн х 182 робочих днів).

З наявних в матеріалах справи відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з І по ІV квартали 2021 року, ОСОБА_1 не отримував доходів від зайняття адвокатською чи іншою діяльністю. В період з липня по грудень 2021 року відповідачем були виплачені позивачу кошти присудженні судовими рішеннями та заробітна плата, яка нарахована вже після поновлення його на посаді.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено повністю, то на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2296 грн 18 коп, сплачена відповідно до квитанції від 11.01.2022 №0.0..1, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн, як просить позивач, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1).

При цьому, статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Разом з тим, частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною шостою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини п`ятої статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката позивачем надані суду: договір про надання правової допомоги №01/22 від 04.01.2022, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Удовиченко і партнери"; акт про надання правової допомоги №1 від 04.01.2022, відповідно до якого визначено вартість правничої допомоги, що надається Адвокатським об`єднанням в частині консультації, вивчення нормативно-правової бази, ознайомлення та правовий аналіз документів наданих позивачем, підготовки позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення та пакету документів необхідних для подання до суду позовної заяви, в розмірі 5000,00 грн; квитанцію про оплату адвокатських послуг в розмірі 5000,00 грн.

За наведеного, суд дійшов висновку, що присудженню позивачу підлягають витрати на правову допомогу, обґрунтована сума яких складає 5000,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури задовольнити повністю.

Стягнути з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 у справі №460/6862/20 про поновлення на посаді ОСОБА_1 за період 19 березня 2021 року по 08 грудня 2021 року в розмірі 229618,48 грн (двісті двадцять дев`ять тисяч шістсот вісімнадцять гривень 48 коп) (сума вказана без урахування податків та зборів).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Рівненської обласної прокуратури суму судового збору у розмірі 2296,18 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Рівненської обласної прокуратури судові витрати у вигляді витрат, понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Рівненська обласна прокуратура (вул.16 Липня,52,м.Рівне,33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 02910077)

Повний текст рішення складений 23.03.2022.

Суддя Олег ГРЕСЬКО