Справа № 260/6410/21
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2022-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2022 року м. Ужгород№ 260/6410/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю сторін:

сторони у судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛВ11528/1355/ПД/НД/ФС від 28.10.2021.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 серпня 2021 року на її адресу надійшов лист відповідача з вимогою надати в строк до 26 серпня 2021 року 11:00 год. визначені переліком документи для проведення заходу державного контролю. У зв`язку з обмеженим часом для надіслання витребуваних документів вона надіслала засобами електронного зв`язку клопотання про відтермінування дати надання таких та одночасно скерувала всі необхідні документи засобами поштового зв`язку. Таке поштове відправлення було отримано Головним управлінням Держпраці у Львівській області 02 вересня 2021 року. Незважаючи на зазначене, відповідач склав акт про неможливість проведення заходу державного контролю, а її притягнуто до адміністративної відповідальності за нормами ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Накладене на неї адміністративне стягнення було сплачено в повному обсязі. Разом з тим, 28 жовтня 2021 року відповідачем винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, якою її притягнуто до відповідальності за створення перешкод для діяльності Головного управління Держпраці у Львівській області. Таку постанову вважає протиправною, оскільки її повторно притягнуто до відповідальності за одне й те саме правопорушення, що суперечить нормам ст. 61 Конституції України.

17 березня 2022 року представник позивача надіслав до суду заяву про проведення судового засідання, призначеного на 17.03.2022, без участі позивача.

Сторони у судове засідання 17 березня 2022 року не з`явилися.

Відповідач про причини неявки свого представника в судове засідання не повідомив, про відкладення розгляду справи не клопотав.

Згідно з нормами п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи неповідомлення відповідачем суб`єктом владних повноважень про причини неявки його представника у судове засідання 17 березня 2022 року та не подання клопотання про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути таку за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

21 грудня 2021 року відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності такого. Зокрема зазначає, що з метою проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин позивача на адресу останньої було скеровано вимогу про надання документів. Однак у зазначений у вимозі строк позивачем не було надано документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що були необхідні для проведення заходу державного контролю, що зумовило створення перешкод для проведення такого. За результатами розгляду справи та встановлення наявності порушень ст. 259 Кодексу законів про працю України було винесено постанову про накладення штрафу, якою позивача притягнуто до фінансової відповідальності. Вважає, що оскаржена постанова повністю відповідає законодавчим вимогам. При цьому відхиляє твердження позивача про подвійний характер відповідальності, оскільки постановою по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, в той час як оскаржена постанова прийнята на підставі ст. 265 Кодексу законів про працю України, що є заходом фінансової відповідальності.

04 січня 2022 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому з доводами відповідача не погоджується. Зокрема, неподання на вимогу відповідача доказів пояснив недостатністю наданого часу, про що було повідомлено у клопотанні про відтермінування дати надання документів. Такі докази були направлені засобами поштового зв`язку 27 серпня 2021 року. Також вважає, що при винесенні оскарженої постанови відповідачем не було встановлено вини позивача у порушенні трудового законодавства, що надалі не було спростовано у відзиві.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держпраці у Львівській області (далі ГУ Держпраці у Львівській області) від 12.08.2021 №1175/1-П призначено проведення позапланового заходу зі здійснення державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині виявлення неоформлених трудових відносин у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) у період з 12 серпня по 27 серпня 2021 року.

19 серпня 2021 року на юридичну адресу ФОП ОСОБА_1 було скеровано вимогу ГУ Держпраці у Львівській області про надання документів №ЛВ11528/1355/ПД від 19.08.2021, якою суб`єкта підприємницької діяльності зобов`язано у строк до 11:00 год 26 серпня 2021 року надати для проведення заходу державного контролю копії наступних документів:

- виписки з Єдиного державного реєстру, паспортні дані та ідентифікаційний код ФОП;

- наказів та заяв на прийняття усіх працівників, трудові договори, повідомлення в ДПС, квитанції №2 з ДПС, інші документи, які свідчать про виконання робіт працівниками на території Львівської області.

Як вбачається з відстеження поштового відправлення №438 таке отримано ФОП ОСОБА_1 25 серпня 2021 року, що не заперечується відповідачем (зворот арк. спр. 76).

27 серпня 2021 року ФОП ОСОБА_1 скерувала на електронну пошту ГУ Держпраці у Львівській області клопотання про відтермінування дати надання документів до вимоги №ЛВ11528/1355/ПД від 19.08.2021, аргументоване отриманням останньої 26 серпня 2021 року. Окрім того, повідомлено, що копії витребуваних документів скеровано засобами поштового зв`язку 27 серпня 2021 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції АТ «Укрпошта» від 27.08.2021 (арк. спр. 15).

У зв`язку з ненадходженням у встановлений у вимозі строк витребуваних документів 27 серпня 2021 року посадова особа ГУ Держпраці у Львівській області склала акт про неможливість проведення заходу державного контролю №ЛВ11528/1355/ПД/НД, яким зафіксовано факт ненадання ФОП ОСОБА_1 для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію з питань, які є предметом інспекційного відвідування, їх завірених об`єктом відвідування копій або витягів.

Окрім того, 20 вересня 2021 року посадовою особою ГУ Держпраці у Львівській області складено протокол про адміністративне правопорушення №ЛВ11528/1355/НД/ПТ, яким зафіксовано вчинення ФОП ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зокрема, як вбачається зі змісту вказаного протоколу, ФОП ОСОБА_1 створено перешкоди у діяльності інспектора праці ГУ Держпраці у Львівській області під час проведення державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування, а саме: ненадання для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію з питань, які є предметом інспекційного відвідування, їх завірених об`єктом відвідування копій або витягів.

За результатами розгляду протоколу про адміністративні правопорушення від 20.09.2021 №ЛВ11528/1355/НД/ПТ посадова особа ГУ Держпраці у Львівській області винесла постанову по справі про адміністративне правопорушення №ЛВ11528/1355/НД/ПТ/ПС від 20.09.2021, якою ФОП ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1343,00 грн. (арк. спр. 24 26).

Зазначена вище сума штрафу була оплачена ФОП ОСОБА_1 в повному обсязі, що підтверджується квитанцією №ПН2220377 від 20.09.2021 (арк. спр. 27).

28 жовтня 2021 року за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акту інспекційного відвідування від 27.08.2021 №ЛВ11528/1355/ПД/НД, посадовою особою ГУ Держпраці у Львівській області винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛВ11528/1355/ПД/НД/ФС. Так, такою постановою за порушення вимог ст. 259 Кодексу законів про працю України, а саме: створення перешкод для проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 96000,00 грн. (арк. спр. 28).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття посадовою особою Управління Держпраці у Львівській області постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Ст. 259 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 №322-VIII (далі КЗпП України) (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп. 5 п. 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 №340, ГУ Держпраці у Львівській область здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 (далі Порядок №823) (в редакції, чинній на момент проведення інспекційного відвідування).

П. 2 Порядку №823 передбачено, що заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п. 6 Порядку №823, під час підготовки до проведення інспекційного відвідування інспектор праці може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування, зокрема шляхом проведення аналізу наявної (доступної) інформації про стан додержання об`єктом відвідування законодавства про працю.

Нормами п. 10 Порядку №823 встановлено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право, в тому числі: ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.

Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання (п. 11 Порядку №823).

Згідно п. 14 Порядку №823 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування, зокрема ненадання на письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 10 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, перевищення строків проведення інспекційного відвідування, визначених пунктом 9 цього Порядку, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування із зазначенням відповідних підстав, який у разі можливості підписується об`єктом відвідування або іншою уповноваженою ним особою.

Відповідно до п. 15 Порядку №823, копія акта, зазначеного у п. 14 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.

Нормами ст. 265 КЗпП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про працю. Так, зокрема, згідно ч. 1 зазначеної статті встановлено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Саме невиконання ФОП ОСОБА_1 у встановлені строки вимог інспектора праці про надання документів для проведення інспекційного відвідування стало підставою для прийняття оскарженого в даній адміністративній справі рішення.

Водночас, відповідальність за невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальних органів передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення. Так, відповідно до ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіальних органів щодо усунення порушень законодавства про працю, зайнятість населення та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або недопущення посадових осіб цих органів до здійснення заходів державного нагляду (контролю), підстави яких визначені законом, тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Провівши порівняльно-правовий аналіз вказаних вище законодавчих норм, суд дійшов висновку, що ключовою відмінністю ст. 265 КЗпП України та ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнута юридична особа або фізична особа-підприємець як роботодавець (за ст. 265 КЗпП України) і посадова особа цієї юридичної особи (за ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення) за невиконання законних вимог інспекторів праці під час здійснення заходів державного контролю. Тобто фактично за невиконання вимог інспекторів праці щодо надання витребуваних документів в разі притягнення до відповідальності фізичної особи підприємця на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення можуть збігатися суб`єкт відповідальності та вид порушення.

Незважаючи на формальну відмінність видів відповідальності та, у зв`язку із цим, дотримання гарантій ч. 1 ст. 61 Конституції України, абсолютна тотожність складу правопорушення та природи санкцій, вирішення питання одночасного застосування ст. 265 КЗпП України та ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення потребує саме у контексті принципу верховенства права особи, а не об`єктивної законності, передбачає необхідність дослідження відповідальності з позиції «комплексності» дії санкцій як елементів єдиної системи боротьби з правопорушенням, а не дублювання заходів відповідальності з метою фіскалізації штрафів.

У практиці, зокрема, адміністративного судочинства застосовується загальний принцип in dubio pro tributario (пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права): у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків особи у її взаємовідносинах з державою (в особі відповідних суб`єктів владних повноважень), тлумачення такого закону здійснюється на користь особи (суб`єкта приватного права).

Норми про застосування правила про пріоритет норми з найбільш сприятливим для особи тлумаченням закріплені, зокрема, у ч. 7 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», яким передбачено, що у разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків суб`єкта господарювання або повноважень органу державного нагляду (контролю), така норма трактується в інтересах суб`єкта господарювання.

Загальний принцип «non bis in idem» не виключає проведення подвійного провадження, за умови, що будуть виконані певні умови. Зокрема, в аспекті ст. 4 Протоколу №7 Європейський суд з прав людини такою умовою називає доведення, що подвійні провадження були «досить тісно пов`язані за суттю та у часі». Інакше кажучи, що вони об`єднані на комплексній основі і утворюють єдине ціле. Це означає, що не тільки мета і засоби, які використовуються для її досягнення мають доповнювати одне одного за суттю та бути пов`язаними у часі, а й те, що можливі наслідки такого правового реагування на відповідну поведінку мають бути пропорційними і передбачуваними для осіб, яких вони стосуються.

Матеріальні критерії для визначення того чи існує досить тісний зв`язок за суттю, включають в себе:

- чи переслідують різні провадження взаємодоповнюючі цілі і, таким чином, стосуються не тільки in abstracto, але й in concreto, різних аспектів соціально неправомірної поведінки;

- чи є подвійність провадження передбачуваним наслідком (як в законодавстві так і на практиці), одного й того ж оспорюваного діяння (idem);

- чи проводяться паралельні провадження таким чином, щоб уникнути, наскільки це можливо, будь-якого дублювання у збиранні, а також оцінці доказів, зокрема, шляхом належної взаємодії між різними компетентними органами з тим, щоб факти, встановлені в одному провадженні також використовувалися в іншому провадженні;

- і, перш за все, чи враховується санкція у першому завершеному провадженні в тих провадженнях, які завершуються пізніше з тим, щоб особа, якої вони стосуються, не несла надмірний тягар. Останній ризик буде менш ймовірним у правових системах, де налагоджений компенсаційний механізм, призначений для забезпечення пропорційності загальної суми накладених штрафів (п.п. 130, 132 рішення Великої палати Європейського суду з прав людини у справі «А. та Б. проти Норвегії» (А. and B. v. Norvey) від 15.11.2016).

В умовах одночасного застосування санкцій до фізичної особи підприємця за ст. 265 КЗпП України та ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, очевидно, що провадження не є пов`язаними за своєю суттю, виходячи з озвучених критеріїв, оскільки за цілями та застосовуваними санкціями не є взаємодоповнюючими, а передбачають подвійне застосування щодо однієї і тієї ж особи двох штрафних каральних заходів. Це є не лише непропорційним та надмірним обтяженням щодо такої особи, але й ставить у нерівне правове становище при вчиненні аналогічного правопорушення у діяльності юридичної особи та фізичної особи-підприємця не на користь останнього.

Отже, суд вважає, що фізична особа підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ст. 188-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення в частині створення перешкод інспектору праці у проведення заходів інспекційного контролю за додержанням законодавства про працю у зв`язку з порушенням принципу «non bis in idem» як складового елементу принципу верховенства права.

До такого ж правового висновку дійшов також Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у схожих правовідносинах в постанові від 22 грудня 2020 року у адміністративній справі №260/1743/19.

Більше того, суд бере до уваги те, що фактично вимога про надання документів №ЛВ11528/1355/ПД від 19 серпня 2021 року надійшла до ФОП ОСОБА_1 тільки 25 серпня 2021 року, тобто за 1 день до крайньої дати надання витребуваних документів, що є вкрай малим терміном для підготовки та направлення таких.

Разом з тим, 27 серпня 2021 року зазначені у вимозі інспектора праці документи були скеровані позивачем до ГУ Держпраці у Львівській області засобами поштового зв`язку та отримані представником останнього 02 вересня 2021 року, про що відповідача було повідомлено у надісланому на електронну пошту клопотанні.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимоги та необхідність їх задоволення у повному обсязі.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути на її користь судові витрати, у тому числі витрати на оплату правничої допомоги адвоката, у розмірі 9600,00 грн.

У поданому до суду відзиві відповідач проти стягнення витрат на оплату правничої допомоги у заявленому позивачем розмірі заперечив, оскільки вважає, що такий є неспівмірним зі складністю справи, затраченим часом та обсягом виконаних робіт.

Стосовно зазначеної вимоги суд зазначає наступне.

Ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 зазначеної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Ч. 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

Так, на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката представник позивача долучив копію договору про надання правничої допомоги №08-11/2021 від 08 листопада 2021 року; розрахунок №1 від 08.11.2021 за договором №08-11/2021 від 08.11.2021; копію платіжного доручення №198 від 12.11.2021.

З укладеного договору про надання правничої допомоги вбачається, що предметом такого є представництво та захист інтересів у органах місцевого самоврядування та державної влади, підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності, органах досудового слідства, поліції, прокуратури, судах всіх інстанцій у справі щодо визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛВ11528/1355/ПД/НС/ФС від 28.10.2021.

Відповідно до умов договору про надання правничої допомоги №08-11/2021 від 08 листопада 2021 року, вартість наданих адвокатом послуг в обсязі консультації, написання позовної заяви, підготовки додатків, оформлення матеріалів, а також в якості попередньої оплати за підготовку процесуальних заяв та представництва в суді першої інстанції становить 9600,00 грн.

Як вбачається з розрахунок №1 від 08.11.2021 за договором №08-11/2021 від 08.11.2021, до вартості наданих адвокатом послуг включено:

- консультація (1) 600,00 грн.;

- попередня оплата за написання позовної заяви, підготовка документів, оформлення матеріалів (1) 5000,00 грн.;

- попередня оплата за підготовку процесуальних заяв та представництво у суді першої інстанції (1) 4000,00 грн.

Дослідивши заявлене обґрунтування витрат на правничу допомогу адвоката, враховуючи заперечення відповідача щодо вартості заявлених до відшкодування витрат, суд дійшов висновку, що такі не відповідають критерію розумності їх розміру у співвідношенні до складності справи, а тому не можуть бути визнані судом обґрунтованими у розмірі, зазначеному позивачем.

При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд враховує критерії визначення співрозмірності таких, наведені в ч. 5 ст. 134 КАС України та вважає, що характер спірних правовідносин не вимагав від представника позивача надмірного обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на незначну складність вказаної справи та наявність сталої судової практики в подібних спорах. З огляду на що суд вважає необґрунтованою заявлену вартість написання позовної заяви та інших процесуальних заяв, а також підготовку додатків до них.

Окрім того, суд враховує те, що представник позивача в жодне судове засідання не з`явився, натомість кожного разу заявляв клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на зазначене, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, а також клопотання представника відповідача про зменшення заявлених до відшкодування витрат, суд дійшов висновку, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпраці у Львівській області на користь ФОП ОСОБА_1 підлягає вартість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Львівській області (місцезнаходження: пл. Міцкевича, буд. 8, м. Львів, 79005, ) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛВ11528/1355/ПД/НД/ФС від 28.10.2021.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області (місцезнаходження: пл. Міцкевича, буд. 8, м. Львів, 79005, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 960,00 грн. (Дев`ятсот шістдесят гривень 00 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. (Три тисячі гривень 00 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23 березня 2022 року.

СуддяР.О. Ващилін