Справа № 380/20461/21
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ), в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 18.05.2021 отримує пенсію, на день досягнення пенсійного віку працювала на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років. Додатково зазначає, що має необхідний трудовий стаж, тому вона має право на нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З листа ГУ ПФУ у Львівській області позивачці стало відомо, що відповідачем відмовлено їй у призначені та виплаті грошової допомоги з тих підстав, що неможливо визначити основне місце роботи позивача, у зв`язку із чим відсутній необхідний стаж роботи, що дає право на призначення та виплату грошової допомоги. Позивачка вважає, що невизначеність щодо основного місця роботи допущена не з її вини, а ризик помилки роботодавця не повинен покладатися на позивача. З огляду на наведене, вважає дії органу ПФ щодо відмови у виплаті зазначеної допомоги протиправними. З метою належного захисту своїх прав позивачка просить суд зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області нарахувати та виплатити їй згадану грошову допомогу.

Ухвалою судді від 13.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 13.01.2022, в якому зазначено, що періоди роботи позивача з 09.04.2004 по 28.07.2020 на посаді методиста не зараховуються до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. п. «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Оскільки посада методиста не передбачено Постановою №909, а відтак не дає права на призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. З огляду на наведене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України у Львівській області та з 18.05.2021 отримує пенсію. Страховий стаж позивача становить 44 роки 3 місяці 8 днів.

За даними трудової книжки НОМЕР_2 позивач працювала:

- з 02.09.1980 по 28.10.1982 вихователем ЖКХ д/с №131 Дніпровського машинобудівельного заводу ім. Леніна;

- з 10.11.1982 по 17.04.2000 вихователем дитячого саду №23 на Дрогобицькому заводі автомобільних кранів та дитячої установи №1;

- 25.04.2000 по 19.03.2001 перебувала на обліку у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості;

- з 20.03.2001 по 07.04.2004 вихователем, вихователем-методистом дошкільного закладу №11;

- з 08.04.2004 призначили методистом координаційно-методичного центру за сумісництвом (0,5 ставки);

- з 30.08.2004 по 05.07.2001 працювала на постійній посаді методиста координаційно-методичного центру та довантажено 0,5 ставки вихователем-методистом дошкільного закладу №11;

- з 08.07.2011 по 12.08.2011 вихователем-методистом дошкільного закладу №11;

- з 15.08.2011 по 28.07.2011 методистом міського методичного кабінету відділу освіти м. Дрогобича;

З 31.07.2020 по теперішній час працює вихователем-методистом у закладі дошкільної освіти №11 «Світанок».

Позивач звернулась до відповідача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, як працівнику закладів освіти.

Листом від 28.08.2021 відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні такої допомоги. Підставою для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення є не зарахування відповідачем до спеціального стажу, який дає право на призначення такої грошової допомоги, стажу роботи позивача на посадах методиста координаційно-методичного центру та методиста міського методичного кабінету відділу освіти м. Дрогобича, оскільки такі посади переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, не передбачені.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 3 ст. 46 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з наступними змінами та доповненнями, страховий стаж це період протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не менший, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з положеннями пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.2003 №1058-IV, з наступними змінами та доповненнями, визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 №1060-ХІІ, чинного на час виникнення спірних правовідносин, система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Згідно з статтею 29 Закону України «Про освіту» структура освіти включає: дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вишу освіту; післядипломну освіту; аспірантуру; докторантуру; самоосвіту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджений перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до розділу 1 «Освіта» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, правом на пенсію за вислугу років користуються працівники вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладів, зокрема, директори, їх заступники з виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Постановою Кабінету Міністрів України №963, прийнятою 14.06.2000, затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким конкретизовано, що до посад педагогічних працівників відносяться, зокрема, методисти.

Згідно з статтею 45 Закону України «Про професійно-технічну освіту» до педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти належать викладачі, педагоги професійного навчання, вихователі, майстри виробничого навчання, старші майстри, старші майстри виробничого навчання, інструктори виробничого навчання, методисти, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники фізичного виховання, керівники професійно-технічних навчальних закладів, науково-методичних та навчально-методичних установ, їх заступники та інші працівники, діяльність яких пов`язана з організацією і забезпеченням навчально-виховного процесу. Педагогічною діяльністю у професійно-технічних навчальних закладах та установах професійно-технічної освіти можуть займатися особи, які мають відповідну професійну освіту та професійно-педагогічну підготовку, моральні якості і фізичний стан яких дає змогу виконувати обов`язки педагогічного працівника.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, як вже зазначалося вище, судом встановлено, що позивач з 18.05.2021 отримує пенсію. Страховий стаж позивача становить 44 роки 3 місяці 8 днів.

Як слідує з листа відповідача від 28.08.2021, періоди роботи позивача з 08.04.2004 по 05.07.2004 та з 15.08.2011 по 28.07.2020 на посадах методиста відповідачем не зараховані до стажу роботи позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки посада методиста не передбачено Постановою № 909.

Водночас, суд звертає увагу на те, що Постановою Кабінету Міністрів України №963, прийнятою 14.06.2000, затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким конкретизовано, що до посад педагогічних працівників відносяться, зокрема, методисти в закладах професійного навчання.

Крім цього, статтею 45 Закону України «Про професійно-технічну освіту» до педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти належать, зокрема, методисти.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з аналогічних правовідносин дійшов висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії. Зазначивши, що на спірні правовідносини розповсюджується також дія Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, який затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 (постанови від 22.03.2019 у справі № 682/2177/17, від 19.03.2019 у справі № 466/5637/17).

Таким чином, позивач працювала на посадах педагогічних працівників, в тому числі в період з 08.04.2004 по 05.07.2011 та з 15.08.2011 по 28.07.2020, а тому вказані періоди роботи зараховуються до спеціального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зазначене ґрунтується і на положеннях Рішення Конституційного Суду України від 18.06.2007 № 4-рп/2007, у пункті 3.4 якого вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Крім того, суд звертає увагу, що листом відповідача від 28.08.2021 визначено, що спеціальний педагогічний стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. п. «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить 23 роки 5 місяців 17 днів. Відтак, враховуючи періоди роботи позивача з 08.04.2004 по 05.07.2011 та з 15.08.2011 по 28.07.2020, суд дійшов висновку, що у неї наявний педагогічний стаж понад 30 років, а тому вона підпадає під дію пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та має право на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправними, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір, сплачений за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна