Справа № 560/12568/21
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2022-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
іменем України

25 березня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2012-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2012-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому протиправно не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, визначеної частиною 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах" (далі - Постанова №702).

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що при звільненні з військової служби позивачу нараховано та виплачено у серпні 2021 року грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, терміном 14 календарних днів на рік, як учаснику бойових дій, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2018-2021 роки. Тому, з врахуванням норм абзацу 3 пункту 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", розрахунок відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаної з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя та здоров`я не проводився. Звертає увагу на те, що посади позивача за період з 27.05.2016 по 06.07.2017 та з 06.07.2017 по 01.02.2018 не підпадають під дію Постанови №702. Звертає увагу на те, що в період з 2012 року по 2017 рік позивач проходив військову службу в інших військових частинах.

Вказує, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткової відпустки, визначеної пунктом 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Крім того, позивач не подавав рапорт про отримання вказаної відпустки. Також кошти на компенсаційні виплати для позивача відповідач не отримував.

До суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позовну заяву. Зазначає, що право на отримання додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та додаткової відпустки, передбаченої частиною 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виникло в позивача у різний період проходження ним військової служби. Звертає увагу на те, що відповідач не надав доказів, які б спростовували факт перебування позивача на посада, визначених Постановою №702.

Вказує, що право на компенсацію невикористаної додаткової відпустки у разі звільнення працівника не залежить від бажання позивача скористатися і отримати таку відпустку.

Зазначає, що відсутність кошторисних призначень для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки в період з 2012 року по 2017 рік жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на отримання такої грошової компенсації.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.09.2021 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно до витягу з особової справи від 05.08.2021 №12/852 позивач проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України з 25.06.2011 по 04.08.2021 та перебував, зокрема, на таких посадах:

- з 25.06.2011 по 11.04.2012 - оперуповноважений прикордонного оперативно-розшукового відділення відділу прикордонної служби "Грем`яч" ІІІ категорії (тип Б) 105 прикордонного закону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України;

- з 11.04.2012 по 27.07.2012 - оперуповноважений прикордонного оперативно-розшукового відділення відділу прикордонної служби "Грем`яч" ІІІ категорії (тип Б) 105 прикордонного закону (І категорії) Північного регіонального управління (ІІ категорії) Державної прикордонної служби України;

- з 27.07.2012 по 15.04.2013 - старший оперуповноважений прикордонного оперативно-розшукового відділення відділу прикордонної служби "Грем`яч" ІІІ категорії (тип Б) 105 прикордонного загону (І категорії) Північного регіонального управління (ІІ категорії) Державної прикордонної служби України;

- з 15.04.2013 по 19.11.2014 - заступник начальника відділу з оперативно-розшукової роботи - начальник прикордонної оперативно-розшукової групи відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " IV категорії (тип В) 105 прикордонного загону (І категорії) Північного регіонального управління (ІІ категорії) Державної прикордонної служби України;

- з 19.11.2014 по 14.02.2015 - заступник начальника відділу з оперативно-розшукової роботи - начальник прикордонного оперативно-розшукового відділення відділу прикордонної служби "Грем`яч" ІІІ категорії (тип Б) 105 прикордонного загону (І категорії) Північного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України;

- з 14.02.2015 по 17.08.2015 - заступник начальника відділу з оперативно-розшукової роботи - начальник прикордонної оперативно-розшукової групи відділу прикордонної служби "Задеріївка" ІІІ категорії (тип Б) 105 прикордонного загону (І категорії) Північного регіонального управління (ІІ категорії) Державної прикордонної служби України;

- з 17.08.2015 по 27.05.2016 - заступник начальника відділу з оперативно-розшукової роботи - начальник прикордонного оперативно-розшукового відділення відділу прикордонної служби "Дольск" ІІІ категорії (тип Б) 6 прикордонного Волинського загону (І категорії) Північного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України;

- з 27.05.2016 по 06.07.2017 - старший офіцер (старший оперуповноважений з протидії нелегальній міграції) оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н. п. Ратне) оперативно-розшукового управління Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України;

- з 06.07.2017 по 01.02.2018 - старший офіцер (старший оперуповноважений) п`ятого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н. п. Краматорськ) оперативно-розшукового управління Східного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України.

Позивач звернувся до відповідача з рапортом від 03.08.2021, в якому просив, зокрема, виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постановою №702.

Згідно з витягом з наказу начальника 11 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 04.08.2021 №299-ОС "Про особовий склад" позивача виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення. Зазначено, що остаточною датою закінчення проходження військової служби слід вважати 04.08.2021.

Відповідачу надіслано адвокатський запит від 12.08.2021 з проханням надати інформацію про те, чи було виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої частиною 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постановою №702.

Згідно з листом відповідача від 30.08.2021 №703/4949 відсутні підстави для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постановою №702.

За змістом довідки відповідача від 28.08.2021 №249 позивачу невиплачена вказана грошова компенсація.

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Статтею 25 Закону України №661-IV від 03.04.2003 "Про Державну прикордонну службу України" (у редакції, чинній на день звільнення позивача з служби) (далі - Закон №661-IV) встановлено, що держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Пенсійне забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснюється у порядку та у розмірах, встановлених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України №2011-XII від 20.12.1991 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на день звільнення позивача з служби) (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою №702 затверджено Перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку (додаток № 4) та Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Зі змісту військових посад, затверджених додатком №4 до Постанови №702, та витягу з особової справи від 05.08.2021 №12/852, суд встановив, що протягом 2012-2017 років позивач проходив військову службу на посадах, які надають право на отримання додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постановою №702.

Так, згідно з додатком №4 до Постанови №702 до військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, належать, зокрема: оперуповноважений (пункт 59); старший оперуповноважений (пункт 58); начальник прикордонного оперативно-розшукового відділення (групи) (пункт 57).

Статтею 4 Закону України №504/96-ВР від 05.11.1996 "Про відпустки" (далі - Закон №504/96-ВР) встановлено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до пункту 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Згідно з пунктом 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Відповідно до пункту 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Приписами пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене в Законі України №3543-XII від 21.10.1993 "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон №3543-XII ) та в Законі України №1932-XII від 06.12.1991 "Про оборону України" (далі - Закон №1932-XII).

Згідно з статтею 1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Положеннями статті 1 Закону №1932-XII визначено особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім цього, в статті 1 Закону №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Так мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Зміст зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто, особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, встановлені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктами 4, 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону №504/96-ВР.

Разом з тим, відповідно до підпунктів 4.9.4, 4.9.5 пункту 4.9 розділу VI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 за №537/15228 (далі - Інструкція №425; чинної на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки за поточний рік до одержання органом Держприкордонслужби наказу (повідомлення) про звільнення з військової служби, оплачується тривалість щорічної основної відпустки, що надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право за кожний повний місяць служби в році звільнення. У рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у підпунктах 4.9.3 та 4.9.4 цієї Інструкції, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Згідно з підпунктом 4.9.10 пункту 4.9 Інструкції №425 грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

У вказаній зразковій справі предметом спору була виплата позивачу грошової компенсації лише за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України №3551-XII від 22.10.1993 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-XII), проте, на думку суду, такі висновки доречно враховувати і щодо спору про виплату грошової компенсації за невикористані інші додаткові відпустки, в тому числі передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-XII.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30.04.2013 у справі "Тимошенко проти України" (заява №49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту "законності", передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Як вже встановив суд, позивач протягом 2012-2017 років проходив військову службу на посадах, які надають право на отримання додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-XII та Постановою №702.

Щодо доводів відповідача про те, що нарахування та виплата позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-ХІІ, унеможливлює нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані додаткову відпустку, передбачену абзацом 1 пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 12 статті 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Так, додаткова відпустка учаснику бойових дій передбачена пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII, а додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, які пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, передбачена абзацом 1 пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII. Обидві ці відпустки є додатковими відпустками.

На відміну від відпустки, передбаченої абзацом 1 пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII, право на яку мають військовослужбовці, відпустка як учаснику бойових дій надається не лише військовослужбовцям, а й будь-якій особі, яка не є військовослужбовцем, однак має статус учасника бойових дій або особам, прирівняним до них.

У межах спірних правовідносин позивач претендує на компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період несення ним військової служби, виконання обов`язків за якою пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я. Надання вказаних щорічних додаткових відпусток передбачено двома різними законами.

Разом з цим, відповідно до абзацу 3 пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Таким чином, зазначеною нормою спеціального закону передбачено право військовослужбовців за своїм вибором отримати додаткову відпустку із збереженням грошового та матеріального забезпечення як компенсацію за виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, або на підставі іншого закону. Тобто, військовослужбовці, за наявності у них права на отримання щорічної додаткової відпустки на підставі абзацу 1 пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII та на підставі іншого закону мають права на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за своїм вибором.

Відповідно, нарахування та виплата позивачу компенсації за невикористані додаткові відпустки, передбаченої абзацом 1 пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII, унеможливлює нарахування та виплату компенсації за невикористані відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII, і навпаки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №520/7314/2020, яка в силу дії норми частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.

Разом з тим, згідно з довідкою відповідача від 28.08.2021 №249 щодо остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, позивачу грошова компенсація невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, виплачена за 2018-2021 роки. Тобто, у спірний період позивач не отримував відпустку, визначену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII. Доказів протилежного сторонами не надано. Не здобуто їх ї судом.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у спірному періоді позивач фактично обрав один вид додаткової відпустки, а саме, встановлений абзацом 1 пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Суд вважає, що при звільненні з військової служби в запас позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану в спірний період додаткову відпустку, передбачену пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, а тому, наявна протиправна бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати такої.

Враховуючи викладене та положення пункту 23 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України необхідно задовольнити похідні позовні вимоги зобов`язального характеру.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, а також звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, визначеної пунктом 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2012 - 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 04 серпня 2021 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, визначеної пунктом 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2012 - 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 04 серпня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк