Справа № 380/20296/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/20296/21 пров. № А/857/1712/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року, головуючий суддя Потабенко В.А., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2021 року позивач ГУПФУ у Львівській області звернулося в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому просило скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.11.2021 року ВП №67320537; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.11.2021 року ВП № 67320466.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що рішення суду у справі № 380/1766/21 виконано ГУ ПФУ у Львівській області ще до відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено відповідача листом від 20.08.2021 року. Також боржником у виконавчому провадженні є державний орган, а рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, то дані виконавчі документи підлягали поверненню стягувачу без прийняття до виконання відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом попередньої інстанції не було взято до уваги той факт, що боржник у виконавчому провадженні є державний орган, а рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, На виконанні у ВПВР УЗПВР у Львівській області перебувало виконавче провадження ВП № 66396916 з примусового виконання виконавчого листа № 380/1766/21, виданого Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2018 року по 03.09.2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 року, з урахуванням проведених раніше виплат.

Державним виконавцем Тарабан О.О. 05.08.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66396916, яку скеровано сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем Тарабан О.О. 05.08.2021 року прийнято постанови про стягнення з ГУ ПФУ у Львівській області виконавчого збору та мінімальних витрат на виконавче провадження.

Листом від 20.08.2021 року за вих. № 1300-5308-8/74449 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило ВПВР УЗПВР у Львівській області про виконання рішення суду №380/1766/21 та про проведений перерахунок ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2018 року по 03.09.2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 року, з урахуванням проведених раніше виплат.

До листа від 20.08.2021 за вих. № 1300-5308-8/74449 ГУ ПФУ у Львівській області долучило розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою ОСОБА_1 .

В подальшому ГУ ПФУ у Львівській області на запит державного виконавця від 30.09.2021 року надано ще один лист від 22.10.2021 року № 1300-5308-8/94488 про виконання рішення суду 380/1766/21. До вказаного листа було долучено розрахунок від 18.08.2021 року про відсутність доплати ОСОБА_1 за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року.

28.10.2021 року державним виконавцем, керуючись вимогами п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

За виділеною в окреме виконавче провадження постановою про стягнення виконавчого збору від 05.08.2021 року та постановою про стягнення мінімальних витрат на виконавче провадження державним виконавцем 01.11.2021 року винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 67320466 та ВП № 67320537 відповідно.

Вказані постанови скеровано боржнику до виконання.

Вважаючи постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження від 01.11.2021 року ВП № 67320466 та ВП № 67320537 протиправними, ГУ ПФУ у Львівській області оскаржило такі до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржені постанови відповідача від 01.11.2021 року прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

За приписами ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Матеріалами справи підтверджується, що державним виконавцем, керуючись вимогами п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

За виділеною в окреме виконавче провадження постановою про стягнення виконавчого збору від 05.08.2021 року та постановою про стягнення мінімальних витрат на виконавче провадження державним виконавцем 01.11.2021 року винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 67320466 та ВП № 67320537 відповідно.

Позивач фактично наводить доводи щодо незгоди із постановою органу виконавчої служби про стягнення виконавчого збору та стягнення мінімальних витрат на виконавче провадження , які у цій справі не оскаржує.

Вказані постанови на підставі яких відкрито виконавчі провадження, є чинними та позивачем не оскаржувались.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 8 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (в редакції з 05.10.2016; далі - Інструкція) стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору, та його розмір, державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Виконання постанови про стягнення виконавчого збору здійснюється за рахунок стягнутих з боржника коштів за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Аналіз положення пункту 8 Розділу ІІІ Інструкції та пункту 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII дає підстави для висновку про те, що відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом - постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору не суперечить вимогам чинного законодавства.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справ №712/1688/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови.

Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто.

Такі ж підстави і для постанови про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.04.2020 року у справі №480/3452/19.

При цьому вірним є висновок суду попередньої інстанції про те, що виконавче провадження ВП № 66396916 з виконання виконавчого листа № 380/1766/21, виданого 30.07.2021 року Львівським окружним адміністративним судом немайнового характеру, не є стягненням конкретно визначеного розміру суми боргу, відтак не повинне виконуватись органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що державний виконавець виніс постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.11.2021 року ВП № 67320537 та від 01.11.2021 року ВП №67320466 у повній відповідності до вимог законодавства, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі №380/20296/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді Р. Й. Коваль
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 25.03.2022 року.