Справа № 380/10480/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2022-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/10480/21 пров. № А/857/727/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Приступи Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року, ухвалене суддею Костецьким Н.В. у м. Львові о 12 год. 45 хв. у справі № 380/10480/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Галицької митниці Держмитслужби про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДМС України «Про припинення перебування на державній службі» № 2236-к від 10.10.2011 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці ДМС України «Про оголошення наказу Державної митної служби України» № 192-к від 10.10.2011 року;

- поновити на посаді інспектора ВМО № 2 митного поста «Краковець» Львівської митниці;

- стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 жовтня 2011 року по день ухвалення рішення про поновлення на роботі;

- строк протягом якого не працював зарахувати до загального трудового стажу, стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року адміністративний позов залишено без розгляду з мотивів пропуску місячного строку на звернення до суду.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким справу направити на продовження розгляду у суд першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає те, що суд першої інстанції, при прийнятті рішення, порушив норми процесуального права та неповно з`ясував обставин справи, а саме час коли позивач дізнався про наявність оскарженого рішення. Позивач зазначив, що після набрання законної сили вироком Яворівського районного суду Львівської області у кримінальній справі № 1329/626/2012, яким позивача визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, у межах місячного строку, який передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», звернувся до відповідача із заявою про поновлення на роботі. Однак, ДМС України, листом від 19.05.2021 року, відмовила у поновлення позивача на роботі. Внаслідок цього, позивач, 30.06.2021 року звернувся з позовом до суду і вважає, що строк звернення до суду, із моменту отримання листа ДМС України, не пропустив.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 10.10.2011 року Державна митна служба України прийняла наказ № 2236-к «Про припинення перебування на державній службі», яким, за порушення присяги державного службовця, припинено перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_1 , інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Краківець» Львівської митниці.

Наказом Львівської митниці № 912-к від 10.10.2011 року оголошено наказ Державної митної служби України від 10.10.2011 року № 2236-к «Про припинення перебування на державній службі».

21 квітня 2020 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ Державної митної служби України «Про припинення перебування на державній службі» № 2236-к від 10 жовтня 2011 року в частині припинення перебування на державній службі в митних органах України з 10 жовтня 2011 року, інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Краковець» Львівської митниці;

- визнати протиправним і скасувати наказ Львівської митниці Державної митної служби України «Про оголошення наказу Державної митної служби України» № 912-к від 10 жовтня 2011 року в частині проведення повного розрахунку з позивачем, здачі службового посвідчення, номерного знаку і представницької картки;

- зобов`язати Державну митну службу України і Галицьку митницю Держмитслужби поновити позивача на посаді;

- нарахувати і виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 10 жовтня 2011 року до моменту прийняття рішення у цій справі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі № 160/4657/20 позовну заяву повернуто позивачеві через пропуск строку звернення до суду без поважних причин. Ця ухвала, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року та постановою Верховного Суду від 26 квітня 2021 року, залишена без змін.

06.04.2021 року набрав законної сили вирок Яворівського районного суду Львівської області від 22.09.2020 року, яким встановлений факт відсутності в діях позивача 10.11.2011 року ознак злочину передбаченого частиною 3 статті 368 КК України.

27.04.2021 року позивач звернувся до Державної митної служби України та Галицької митниці Держмитслужби з заявою про поновлення на роботі, долучивши вирок Яворівського районного суду Львівської області від 22.09.2020 року в кримінальній справі № 1329/626/2012.

19.05.2021 року Державна митна служба України, у відповідь на лист позивача від 27.04.2021 року, відмовила позивачу у поновленні на роботі.

Відтак, позивач 25.06.2021 року звернувся із позовом до суду про оскарження рішень відповідача про звільнення з роботи.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно - правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 та 5 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналіз наведених норм вказує на те, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду, необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Поряд з цим, слід наголосити на тому, що законом передбачено встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами, з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року № 340/1019/19).

Апеляційний суд встановив те, що позивач звільнений з роботи у день порушення кримінальної справи, тобто 10.10.2011 року. Виходячи зі змісту вироку Яворівського районного суду Львівської області від 22.09.2020 року позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді застави.

Інформації про те, що позивач був відсторонений від посади у справі немає і такі позивач не надав, тому позивач і надалі мав дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку відповідача та бути присутнім на робочому місці.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Тому, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що позивач мав об`єктивну можливість у 2011 році дізнатися про факт свого звільнення з роботи, оскільки мав обов`язок з`явитися на роботу, проте на роботу не ходив та жодних трудових обов`язків не виконував.

Отже, протягом майже десяти років, позивач не вчиняв жодних дій для того щоб дізнатись пов`язану з працевлаштуванням інформацію, а саме: про необхідність появи на робочому місці, необхідність виконання трудових обов`язків, причини не отримання заробітної плати тощо.

Таким чином позивач, достовірно знаючи, що жодних трудових обов`язків він не виконує, заробітної плати не отримує, не звертався до відповідача за роз`ясненнями свого правового статусу як працівника.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до переконання в тому, що позивач повинен був дізнатись про припинення з ним трудових відносин з моменту припинення виплати заробітної плати, однак байдуже відреагував на цю обставину, що свідчить про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Крім цього, апеляційний суд хоче додати, що позивач у травні 2020 року уже звертався із позов з аналогічних підстав, проте, цей позов ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі № 160/4657/20 повернено позивачу через пропуск строку звернення до суду.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Враховуючи тривалість пропуску строку звернення до суду (близько 10 років), відсутність поважних причин пропуску строку, поновлення пропущеного строку у цьому правовому спорі не буде виправданим та буде порушувати принцип правової визначеності.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду в справі № 380/10480/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складений 22.03.2022 року