Справа № 460/17484/21
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2022-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2022 року м. Рівне №460/17484/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у (письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач) та просив: визнати протиправною відмову у нарахуванні та виплаті при призначенні пенсії за віком одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення; зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, зарахувавши до спеціального стажу (вислуги років) періоди: проходження строкової військової служби на посадах санітарного інструктора і фельдшера з 23.05.1981 по 11.05.1983; роботу фельдшером медпункту у Львівському міжобласному автотранспортному підприємстві магістральних сполучень 12867" з 02.09.1983 по 28.11.1983; роботу завідуючим ендоскопічного кабінету - лікарем-ендоскопістом у військовій частині НОМЕР_1 (Рівненського військового госпіталю) з 04.08.2021 по 13.08.2021.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказав, що 14.08.2021 він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення вперше пенсії за віком та виплати грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій. На момент набуття права на отримання пенсії його спеціальний трудовий стаж на різних посадах в державних та комунальних установах охорони здоров`я становив 35 років 1 місяць і 5 днів, тому при призначенні вперше пенсії за віком йому відповідно до ст. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як лікарю із спеціальним стажем роботи в державних та комунальних установах охорони здоров`я понад 35 років, повинна бути виплачена грошова допомога, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій. Проте відповідач відмовив у виплаті вказаної грошової допомоги з тих підстав, що його спеціальний трудовий стаж становить 32 роки 9 місяців і 23 дні, тобто менший 35 років. Вважає такі дії відповідача протиправними, такими, що порушують його право на соціальний захист, а тому звернувся за судовим захистом. Також просив здійснити розподіл судових витрат по сплаті судового збору та на правничу допомогу.

Ухвалою від 28.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відзиву на позов.

Відповідач подав відзив, в якому позов заперечив повністю. Зокрема, зазначив, що на підставі поданої заяви ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 14.08.2021 за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стаж роботи позивача на посадах, які дають право на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 цього Закону, станом на 04.08.2021 становить 32 роки 9 місяців 23 дні. Згідно з записами трудової книжки та військового квитка з 23.05.1981 по 11.05.1983 позивач проходив військову службу, однак до стажу роботи на посадах, які дають право на виплату грошової допомоги, такий період не зараховується. З 02.09.1983 по 28.11.1983 працював на посаді фельдшера у Львівському МО АТП МС 12867, яке не належить до закладів охорони здоров`я, тому такий період не зараховується до страхового стажу, що визначає право на виплату спірної грошової допомоги. Враховуючи наведене, підстав для нарахування грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій немає у зв`язку з відсутністю 35 років страхового стажу на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років. З таких підстав відповідач просив відмовити в позові повністю.

01.02.2022 позивач подав письмові пояснення, долучивши договір про надання правничої допомоги № 24/21 від 25.11.2021 та акт про виконання робіт від 01.02.2022.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

Матеріалами справи стверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.08.2021 призначено пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На звернення позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги при призначенні пенсії за віком Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області листом від 18.11.2021 № 11060-10768/К-02/8-1700/21 повідомило, що згідно з матеріалами справи, 04.08.2021 він звернувся з заявою про призначення пенсії за віком на умовах Закону. На вказану дату його стаж роботи на посадах, які дають право на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень цього Закону, становить 32 роки 9 місяців 23 дні, а саме:

з 16.08.1979 по 21.05.1981, з 18.08.1983 по 01.09.1983 - фельдшер на станції швидкої допомоги;

з 01.08.1990 по 01.08.1991 - лікар-інтерн в міській лікарні м. Рівне;

з 02.08.1991 по 06.10.1993 - лікар-терапевт медико-санітарної частини РДХП "Азот";

з 08.10.1993 по 05.04.1995 - лікар-ендоскопіст в Рівненському обласному лікувально-діагностичному центрі;

з 07.04.1995 по 04.08.2021 - завідувач ендоскопічного кабінету - лікар-ендоскопіст у військовій частині НОМЕР_1 .

Також відповідач вказав, що період з 23.05.1981 по 11.05.1983 проходження військової служби не зараховується до стажу роботи на посадах, які дають право на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону. Не підлягає зарахуванню й період з 02.09.1983 по 28.11.1983 роботи на посаді фельдшера у Львівському МО АТП МС 12867, оскільки означене підприємство не належить до закладів охорони здоров`я.

За наведеного, відповідач вказав про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком у зв`язку з відсутністю 35 років страхового стажу на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років.

Вважаючи протиправною відмову в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку встановленим судом обставинам справи та спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) визначає окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV (далі - Порядок №1191).

Відповідно до п. 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909.

Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у особи необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а, які є обов`язковими для врахування судом в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України, статтею 62 Закону №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з п. 1 та п. 2 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд встановив, що відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 відображені, зокрема, записи:

з 23.05.1981 по 18.05.1983 - військова служба;

з 02.09.1983 по 28.11.1983 - робота на посаді фельдшера в Львівському міжобласному АТП магістральних сполучень 12867.

Означені періоди відповідач не врахував такими, робота на яких дає право на виплату спірної грошової допомоги.

Водночас, суд встановив, що ОСОБА_1 в 1981 році закінчив повний курс Рівненського медичного училища за спеціальністю "фельдшерська"; рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 25.02.1981 йому присвоєно кваліфікацію "фельдшер", про що видано диплом НОМЕР_3 від 27.02.1981.

Відповідно до записів у військовому квитку НОМЕР_4 на ім`я позивача стверджується, що він проходив службу в Збройних Силах з 23.05.1981 по 11.05.1983.

З долученої до позову довідки від 05.08.2021 № 860, виданої Рівненським об`єднаним міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, встановлено, що ОСОБА_1 , 1961 року народження, за даними, які є в наявності у Рівненському об`єднаному міському територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, проходив строкову службу в Збройних Силах з 23.05.1981 по 11.05.1983 на посаді санінструктор, фельдшер.

Фактичне подання такої довідки позивачем органу пенсійного фонду відповідач не заперечував.

Суд вважає, що військовим квитком позивача та довідкою від 05.08.2021 № 860, виданою Рівненським об`єднаним міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, відповідно до приписів Порядку № 637 належним чином встановлюються відомості щодо трудового стажу та здійснюваної діяльності позивача за період з 23.05.1981 по 11.05.1983 під час військової служби на посаді санінструктор, фельдшер.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абз. 2 пункту 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 909 від 04.11.1993 (далі - Перелік № 909), в галузі охорони здоров`я відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) в таких закладах та установах: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Відповідно до примітки 2 до Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Відповідно до примітки 3 до Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До 1992 року діяв Перелік установ, організацій і посад, робота яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений наказом Міністерства соціального забезпечення УРСР від 31.12.1959 №135 та Перелік установ, організацій і посад, робота яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 №1397, до яких віднесені лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти, медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори в таких установах (закладах), як лікувально-профілактичні установи, установи охорони материнства і дитинства, санітарно-профілактичні установи, у тому числі: амбулаторно-поліклінічні установи всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги та переливання крові, медсанчастини, здоровпункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські і фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).

Наказом Міністерства оборони України № 168 від 23.03.2017 затверджено Перелік закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, до якого віднесено:

1. Лікарняні заклади: військово-медичний центр (усіх найменувань, у тому числі клінічний); військовий госпіталь, філія госпіталю (усіх найменувань); окремий медичний батальйон, медико-санітарний батальйон; військовий лазарет (усіх найменувань); окрема медична рота (медична рота); медичний взвод; медичний пункт (з ліжковим фондом).

2. Амбулаторно-поліклінічні заклади: поліклініка, поліклінічне відділення (усіх найменувань); центральна стоматологічна поліклініка; стоматологічна поліклініка; пересувний стоматологічний кабінет; пересувний рентгенівський кабінет; медична служба (військової частини, корабля, підводного човна, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею); медичний пункт (військової частини, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею, державного підприємства, організації та установи Міністерства оборони України).

За такого правового регулювання суд дійшов висновку, що проходження позивачем, який попередньо отримав кваліфікацію "фельдшер", строкової військової служби в період з 23.05.1981 по 11.05.1983 на посаді санінструктор, фельдшер підлягає зарахуванню до спеціального страхового стажу для призначення пенсії за вислугу років та дає право на виплату одноразової грошової допомоги при призначенні пенсії як працівнику охорони здоров`я. Неврахування відповідачем цього періоду суд вважає безпідставним.

Що стосується неврахування відповідачем періоду з 02.09.1983 по 28.11.1983 роботи на посаді фельдшера в Львівському міжобласному автотранспортному підприємстві магістральних сполучень 12867, слід зазначити таке.

Означений період роботи позивача за посадою фельдшер належно підтверджений записами в його трудовій книжці, а також довідкою № 14 від 08.09.2021, виданою правонаступником Львівського міжобласного автотранспортного підприємства магістральних сполучень 12867 - Приватним акціонерним товариством "Орлан-транс", що відповідає приписам статей 48 КЗпП, 63 Закону № 1788-ХІІ та Порядку № 637.

В періоді роботи позивача на посаді фельдшер в означеному автотранспортному підприємстві був чинним наказ Міністерства охорони здоров`я СРСР від 03.04.1981 № 350 "Про здоровпункти при автотранспортних підприємствах та підприємствах зв`язку".

Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 385 від 28.10.2002, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 листопада 2002 р. за № 892/7180, затверджено Перелік закладів охорони здоров`я, до якого віднесено 1.2. Амбулаторно-поліклінічні заклади, у тому числі: Пункт охорони здоров`я (здоровпункт).

З огляду на наведене, суд вважає необґрунтованими покликання відповідача, що Львівське міжобласне автотранспортне підприємство магістральних сполучень 12867 не належить до закладів охорони здоров`я, позаяк до такого закладу відноситься передбачений чинним законодавством здоровпункт автотранспортного підприємства, де позивач в спірному періоді працював на посаді фельдшера.

Суд вже зазначав, що відповідно до примітки 2 до Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Отже період з 02.09.1983 по 28.11.1983 роботи на посаді фельдшера в Львівському міжобласному автотранспортному підприємстві магістральних сполучень 12867 належить до зарахування позивачу до спеціального стажу, що дає йому право на призначення одноразової грошової допомоги при призначенні пенсії як працівнику охорони здоров`я. Відтак, неврахування відповідачем означеного періоду суд вважає протиправним.

Також суд встановив, що відповідач врахував позивачу до стажу роботи на посадах, які дають право на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058, період роботи з 07.04.1995 по 04.08.2021 на посаді завідуючий ендоскопічного кабінету - лікар-ендоскопіст у військовій частині НОМЕР_1 .

Дослідженням трудової книжки позивача встановлено, що він дійсно прийнятий на вищевказану посаду 07.04.1995. Запис про звільнення з посади в трудовій книжці відсутній.

Право на пенсію позивач набув 14.08.2021.

Відповідно до виданої військовою частиною НОМЕР_1 (Рівненський військовий госпіталь) довідки від 13.08.2021 № 1012 ОСОБА_1 працює в цій військовій частині на посаді завідуючий ендоскопічного кабінету - лікар-ендоскопіст з 07.04.1995 по теперішній час.

За встановлених обставин, зарахування відповідачем роботи за названою посадою лише по 04.08.2021 не може бути визнано обґрунтованим.

Суд вважає необхідним зауважити, що досліджені та проаналізовані вище по тексту судового рішення документи, які стосуються трудової діяльності позивача, наявні в розпорядженні Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, позаяк на їх відсутність відповідач ні в листі від 18.11.2021 № 11060-10768/К-02/8-1700/21, ні у відзиві на позов не покликається.

Зазначені документи у відповідності до приписів чинного законодавства України належно підтверджують наявність підстав для зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058, періодів:

з 23.05.1981 по 18.05.1983 - військова служба за посадою санінструктор, фельдшер,

з 02.09.1983 по 28.11.1983 - робота на посаді фельдшер у Львівському міжобласному АТП магістральних сполучень 12867,

а також період роботи з 05.08.2021 по 13.08.2021 на посаді завідуючий ендоскопічного кабінету - лікар-ендоскопіст у військовій частині НОМЕР_1 . Суд вважає помилковим визначення позивачем цього періоду з 04.08.2021, оскільки за обставинами справи відповідач врахував період роботи за вказаною посадою по 04.08.2021.

Отже загалом ці періоди становлять 02 роки 03 місяці 05 днів.

Таким чином, беручи до уваги врахований відповідачем період тривалістю 32 роки 9 місяців 23 дні, стаж роботи позивача на посадах, які дають право на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058, становить 35 років 0 місяців 28 днів.

Відтак дослідженими в матеріалах справи доказами підтверджується наявність у позивача загалом понад 35 років страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону №1058, а тому їх неврахування відповідачем суд вважає протиправним.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Оскільки в ході судового розгляду встановлено відсутність підстав для відмови позивачу у зарахуванні спірних періодів його роботи (служби) на посадах в закладах охорони здоров`я, а також нарахуванні та виплаті йому при призначенні пенсії грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, то зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, означені періоди роботи (служби) в закладах охорони здоров`я, та нарахувати і виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, є належним способом відновлення порушеного права позивача.

Таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які враховуються судом при вирішенні цієї справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не довів правомірності поведінки у спірних правовідносинах. Доводи позивача ґрунтуються на приписах чинного законодавства та відповідають обставинам справи, а тому позов слід задовольнити повністю.

Документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору суд присуджує на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

На виконання вимог частини четвертої статті 134 КАС України позивач подав до суду договір про надання правничої допомоги від 25.11.2021 №24/21 та акт від 01.02.2022 виконаних робіт за договором від 25.11.2021.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 2 частини третьої статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справах №810/3806/18, №810/2816/18, №810/3806/18, від 22 листопада 2019 року у справі №810/1502/18.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд встановив, що відповідно до договору № 24/21 від 25.11.2021, укладеного між Адвокатським бюро "Галини Довбенко" та ОСОБА_1 , Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання з ведення справи про захист інтересів Клієнта з приводу вирішення спору про зарахування спеціального стажу ГУ ПФУ в Рівненській області, який дає право на виплату грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій (п. 1.1). Для виконання цього Договору Клієнт надає Бюро всі без обмежень повноваження для здійснення прав і повноважень та виконання обов`язків сторони на стадії досудового врегулювання спору та в Рівненському окружному адміністративному суді (п. 1.3). До професійної правничої допомоги, яка надається в межах виконання доручення Клієнта за цим договором, входить: підготовка та узгодження з Клієнтом стратегії захисту прав та інтересів, застосування якої буде реалізовано бюро в подальшому; збір і правовий аналіз інформації, документів і матеріалів, що стосуються справи; надання усних і письмових консультацій, роз`яснень, щодо правових питань, які стосуються справи або виконання окремих доручень клієнта; складання необхідних для справи процесуальних документів, претензій, позовних заяв, скарг, відзивів, заперечень, письмових пояснень, запитів тощо; участь у судових засіданнях в Рівненському окружному адміністративному суді; виконання окремих доручень клієнта про надання правничої допомоги (п. 1.4).

Пунктом 2 договору передбачено, що попередня вартість професійної правничої допомоги за цим Договором складає 5000,00 грн, яку сторони вправі змінити в залежності від її обсягу; остаточна вартість та обсяг професійної правничої допомоги вказується в Акті виконаних робіт, який складається сторонами за результатами її надання; оплата клієнтом професійної правничої допомоги здійснюється на підставі акту виконаних робіт за цим Договором у строк не пізніше 90 календарних днів із дати підписання акта сторонами шляхом переказу коштів на рахунок Бюро.

Таким чином, відповідно до умов договору про надання правничої допомоги, сума гонорару 5000,00 грн підлягає сплаті у зв`язку з наданням правничої допомоги в обсязі, визначеному підпунктом 1.4 цього договору. При цьому суд зауважує, що оплату наданої правничої допомоги сторони договору погодили у фіксованій сумі, водночас погодинна оплата роботи адвоката договором не передбачена.

Згідно з актом виконаних робіт від 01.02.2022 за договором про надання правничої допомоги адвокатським бюро Галини Довбенко відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 25.11.2021 у повному обсязі надано правову допомогу ОСОБА_1 в порядку та обсязі, визначеному п.1 Договору, а саме: надання послуг з врахуванням витраченого часу:

1. Вивчення судової практики, складання тексту позовної заяви, формування доказової бази, групування доказів, додатків до позовної заяви, їх роздруківка, вивчення та аналіз відзиву, складання тексту пояснення на відзив, усні та письмові консультації, - 5 годин / 1000 грн, всього вартістю 5000,00 грн.

Суд зауважує, що в акті виконаних робіт вказано загальну тривалість затраченого адвокатом часу, без конкретизації в розрізі наданих видів правничої допомоги, що унеможливлює оцінку судом вартості правничої допомоги з урахуванням затраченого часу на надання допомоги, безпосередньо пов`язаної з вирішенням судового спору.

В матеріалах справи відсутній ордер адвоката на представництво інтересів позивача в даній справі. Водночас, з Єдиного Реєстру адвокатів України судом встановлено, що ОСОБА_2 є адвокатом, свідоцтво № 1991 видане 28.05.2021 Радою адвокатів Рівненської області.

Позовна заява підписана та подана особисто позивачем, ним же посвідчено копії долучених до позову доказів. При цьому слід вказати, що докази на підтвердження трудової діяльності були наявними у позивача або отримані ним ще до укладення договору про надання правничої допомоги з адвокатом, про що свідчать дати реєстраційних номерів довідок, проаналізованих вище по тексту судового рішення.

Дана справа є справою незначної складності. Судом першої інстанції справа вирішувалася за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до приписів ч. 1, 3 статті 263 КАС України у справах, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) заявами по суті справи є позов та відзив.

Тому письмове пояснення на відзив не є заявою по суті справи; покликання позивача в такому поясненні на постанову суду першої інстанції в іншій не має преюдиційного значення, а також не є судовою практикою, яка підлягає врахуванню судом при вирішенні цієї справи.

Також суд вважає необґрунтованим віднесення до загальної вартості витрат на правничу допомоги надання позивачу усних та письмових консультацій, без визначення їх тематики, тривалості, дати, взаємозв`язку з судовою справою.

Отже, за обставинами справи, суд враховує, що надана позивачу правова допомогу охоплювалася виключно підготовкою позовної заяви з додатками.

Суд зазначає, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суть виконаних послуг, затрачений адвокатом час на надання правничої допомоги, суд дійшов висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 5000,00 грн, є надмірною, неспівмірною із складністю справи та фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, отже підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Відтак, суд, виходячи з критерію пропорційності, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 1500,00 грн, а саме за надані послуги щодо підготовки позовної заяви з додатками. Решту витрат на правову допомогу повинен понести позивач.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років, періоди: проходження строкової військової служби на посаді санітарного інструктора, фельдшера з 23.05.1981 по 11.05.1983; роботи на посаді фельдшера у Львівському міжобласному автотранспортному підприємстві магістральних сполучень 12867" з 02.09.1983 по 28.11.1983; роботи на посаді завідуючого ендоскопічного кабінету - лікар-ендоскопіст у військовій частині НОМЕР_1 (Рівненський військовий госпіталь) з 05.08.2021 по 13.08.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн.

В стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 18 березня 2022 року

Суддя Н.О. Дорошенко