Справа № 160/21592/21
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.11.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, засобами поштового зв`язку, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за період з 2020 року по 2021 роки при звільнення з військової служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2020 року по 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходила військову службу на посаді водія-санітара відділення забезпечення медичної роти Військової частини НОМЕР_2 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №239-рс від 07.10.2021 року була звільнена з військової служби в запас, а відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №538 від 07.09.2021 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. За час проходження військової служби позивач отримала статус учасника бойових дій, посвідчення серія НОМЕР_4 від 27.07.2020 року. Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Зазначену відпустку за період з 2020 по 2021 роки позивач не використала. Проте, при звільненні позивача з військової служби у відставку у 2021 році відповідач грошову компенсацію за невикористану відпустку не виплатив.
14.12.2021 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву в якому заперечував проти позову та просив відмовити в задоволені в повному обсязі. Зазначив, що додаткова відпустка учасникам бойових дій Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачена, а тому відповідно до п.8 ст. 10-1 Закону, стосовно цієї відпустки необхідно керуватися правилами, передбаченими Законом України «Про відпустки». Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток ст. 24 вказаного Закону не передбачена.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 проходила у Військовій частині НОМЕР_2 військову службу за контрактом на посаді водія-санітара відділення забезпечення медичної роти.
27.07.2020 року ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій, посвідчення серія НОМЕР_4 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.09.2021 року №538 позивача виключено зі списків особового складу військової частини. Цим же наказом позивачу передбачена виплата грошової компенсації за невикористані 28 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020-2021 роки.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 07.10.2021 року №239-рс звільнено у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України від 04.04.2006 року №3597-ІV «Про військовий обов`язок і військову службу» (за сімейними обставинами).
В день звільнення з військової служби грошова компенсація за невикористані 28 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020-2021 роки позивачу Військовою частиною НОМЕР_2 не була виплачена.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за період з 2020 року по 2021 роки при звільнення з військової служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 4 Закону України «Про відпустки» встановлено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно з пунктом 12 статті 12 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. Як вбачається з пункту 17 статті 10-1 вищевказаного Закону в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.
Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток (...), припиняється.
Визначення поняття особливого періоду наведене у законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України».
Так, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток.
Однак, Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачене припинення виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку, право на яку військовослужбовець - учасник бойових дій набув за період проходження ним військової служби. Водночас, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, особа не втрачає саме право на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізоване у один із таких способів:
1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін;
2) грошова компенсація відпустки.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.
Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».
Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, передбачено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, а також за невикористані дні додаткової відпустки.
Відтак, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуте під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою у зразковому рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №620/4218/18, яке залишене в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019. Також аналогічні висновки були зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року у справі №620/4218/18.
Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що виключивши позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 відповідно до наказу від 07.09.2021 року №538, відповідач необґрунтовано не здійснив з ним повного розрахунку, зокрема в частині виплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2020-2021 роки, таких доказів до суду не надано.
При цьому те, що позивач не оскаржив наказ відповідача про виключення його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення до проведення з ним усіх необхідних розрахунків, не позбавляє його права на отримання передбаченої частиною 14 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Також суд звертає увагу на те, що виплата компенсації повинна була бути здійснена під час остаточного розрахунку з військовослужбовцем при звільненні, незалежно від того, чи звертався він із заявою (рапортом) про виплату такої компенсації, чи ні.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У відповідності до п. 1,3 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оскільки відповідач належним чином не довів правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, натомість, позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити їх у повному обсязі.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій та не надав суду докази про понесені ним витрати у зв`язку зі зверненням до суду з даним позовом, підстави для вирішення судом питання про відшкодування йому судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
У зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, рішення постановлено в перший робочий день судді 19 січня 2022 року.
Керуючись ст. ст. 241-246, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за період з 2020 року по 2021 роки при звільнення з військової служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2020 року по 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко