Справа № 560/13846/21
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2022-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

16 березня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дунаєвецької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Дунаєвецької міської ради, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, яка полягає в утриманні від прийняття конкретного рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,86 га для ведення особистого селянського господарства на території Дунаєвецької міської територіальної громади за межами населених пунктів;

- зобов`язати Дунаєвецьку міську раду Хмельницької області повторно внести на розгляд сесії ради заяву ОСОБА_1 від 30.07.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,86 га для ведення особистого селянського господарства на території Дунаєвецької міської територіальної громади за межами населених пунктів, з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства в порядку та у спосіб, визначені ст. 118 ЗК України та ст. 59 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні";

- стягнути з відповідача на користь позивача сплачені при зверненні до суду судові витрати, які складаються із витрат по сплаті судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп. та витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 2450 (дві тисячі чотириста п`ятдесят) гривень 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30.07.2021 він звернувся до Дунаєвецької міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,86 га для ведення особистого селянського господарства на території Дунаєвецької міської ради (за межами населених пунктів) Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. На сімнадцятій сесії міської ради VІІІ скликання 19.08.2021, за результатами голосування щодо розгляду питання "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою", рішення не прийнято. Вважає, що відповідач зобов`язаний прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову.

Відповідач правом подати відзив не скористався.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2021 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 звернувся до Дунаєвецької міської ради з заявою від 30.07.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,86 га для ведення особистого селянського господарства на території Дунаєвецької міської територіальної громади (за межами населених пунктів) Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

До вказаної заяви додано: копію паспорта; копію ідентифікаційного номера; графічний матеріал бажаного місця розташування земельної ділянки.

Відповідно до протоколу сімнадцятої сесії Дунаєвецької міської ради VIII скликання від 19.08.2021 під час розгляду питання "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_1 " рішення не прийнято. За результатами голосування проект рішення не набрав необхідної кількості голосів (проголосувало 20 депутатів, з них: за - 4; проти - 0; утрималось - 16; не голосувало - 0).

Листом від 27.08.2021 №02.08-20/2151 відповідач повідомив ОСОБА_1 про результати розгляду його заяви.

Не погоджуючись із порядком розгляду заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивач звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регламентуються Земельним кодексом України.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Зазначений перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вичерпним.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №803/1244/16.

За змістом статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міські ради в межах своїх повноважень приймають нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Відповідно до протоколу поіменного голосування пленарного засідання від 19.08.2021 з 20 присутніх депутатів під час розгляду заяви ОСОБА_1 проголосувало 20 депутатів, з них: за - 4; проти - 0; утрималось - 16; не голосувало - 0; рішення не прийнято.

Суд зазначає, що такий підсумок голосування не є рішенням (розпорядчим актом), визначеним вимогами Земельного кодексу України щодо розгляду заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою. У свою чергу заява позивача фактично залишається невирішеною через відсутність будь-якого конкретного рішення уповноваженого органу.

Вказаний результат голосування також не можна розцінювати як виконання відповідачем свого обов`язку, оскільки відповідач зобов`язаний прийняти рішення, обираючи з двох можливих та встановлених Земельним кодексом України варіантів: надання дозволу або мотивована відмова.

Суд не заперечує право колегіального органу приймати рішення у межах наданих йому повноважень, але робити це останній зобов`язаний з урахуванням вимог та обмежень, встановлених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №545/808/17.

У рішенні від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладений обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

За таких обставин, бездіяльність відповідача, що полягає у неприйнятті рішення за результатом розгляду заяви позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, є протиправною.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином, найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.07.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,86 га для ведення особистого селянського господарства на території Дунаєвецької міської територіальної громади за межами населених пунктів, з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства в порядку та у спосіб, визначені статтею 118 Земельного кодексу України та статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає та враховує наступне.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн, а тому, ці витрати слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2450,00 грн суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 4 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Висновку, про те що ордер, який видано відповідно до положень Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", є документом, що підтверджує повноваження адвоката, дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.12.2018 у справі №П/9901/736/18.

Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надав: договір про надання правової допомоги №12 від 07.09.2021; акт №3/21 від 14.09.2021 приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №12 від 07.09.2021р.; квитанцію про оплату послуг на суму 2450,00 грн.

У матеріалах справи відсутній ордер, який підтверджує повноваження адвоката на надання правничої допомоги позивачу, що виключає підстави для стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Дунаєвецької міської ради щодо прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,86 га для ведення особистого селянського господарства на території Дунаєвецької міської територіальної громади за межами населених пунктів.

Зобов`язати Дунаєвецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.07.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,86 га для ведення особистого селянського господарства на території Дунаєвецької міської територіальної громади за межами населених пунктів, з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства в порядку та у спосіб, визначені статтею 118 Земельного кодексу України та статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Стягнути на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Дунаєвецької міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 )
Відповідач:Дунаєвецька міська рада (вул. Шевченка 50, м. Дунаївці, Хмельницька область, 32400 , код ЄДРПОУ - 04060714)

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк