Справа № 380/7678/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/7678/21 пров. № А/857/20307/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року (прийняте у письмовому провадженні у м. Львові суддею Коморним О. І.; складене у повному обсязі 05 жовтня 2021 року) в адміністративній справі № 380/7678/21 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення з ним повного розрахунку на день виключення зі списків особового складу та усіх видів забезпечення 23.02.2020 у зв`язку зі звільненням з військової служби;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) зарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення за період із 17.07.2020 до повного фактичного розрахунку по 05.04.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач не розрахувався з ним у повному розмірі під час звільнення, що змусило його звернутися до суду з позовом. Вказує, що на виконання рішення суду відповідач нарахував та виплатив йому 06.04.2021 кошти у сумі 36 479,53 грн. Отже, саме 06.04.2021 відбувся остаточний розрахунок з ним за належними йому виплатами, а в період з 17.07.2020 по 05.04.2021 існувала затримка в розрахунку у зв`язку із звільненням. Тому вважає, що у нього виникло право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 на день виключення із списків особового складу та усіх видів забезпечення 23.02.2020 у зв`язку зі звільненням з військової служби.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за період із 17.07.2020 по 05.04.2021.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ), який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, а також з неповним з`ясуванням обставин справи. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на день виключення позивача зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення та на день закінчення військової служби спору між сторонами не було; позивач звернувся до суду через 1 рік 3 місяці з моменту виключення його зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення, що дає підстави вважати, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом. Крім того, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та визначених Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц та від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц критеріїв, з урахуванням принципу пропорційності та співмірності, є підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Представник позивача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що в апеляційній скарзі відповідач не наводить беззаперечного обґрунтування незаконності судового рішення в частині задоволених позовних вимог із зазначенням того, у чому полягає неправильність та неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та/або заастосування норм права. З покликанням на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 у справі № 380/6757/20 звертає увагу на те, що ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні при подачі апеляційної скарги відповідачем не надано жодного доказу щодо відсутності можливості здійснити повний розрахунок з позивачем при звільненні останнього. З покликанням на постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, у зіставленні з обставинами справи № 380/7678/21 та відповідними їм правовідносинами, а також зваживши на доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача, вважає, що необхідно дійти висновку, що рівень умисної протиправної та недобросовісної поведінки відповідача, який свідомо не виплачував позивачу належні йому при звільненні виплати не дає підстав для зменшення розрахунку суми середнього заробітку виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) від 21.02.2020 № 57-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас (на підставі п.п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу), виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення з 23.02.2020 (а. с. 12).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року в справі № 380/6757 позовом ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення допомоги на оздоровлення у лютому 2016 р. та у серпні 2017 р., передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей без врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у лютому 2016 року та у серпні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 - 2020 роки.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 - 2020 роки.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період з 2014 року по 01.03.2018 в розмірі 50 % від законодавчо встановленого розміру.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 надбавку за кваліфікацію за період з 2014 року по 01.03.2018 у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу з урахуванням проведених виплат.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за бойове чергування за період з 2013 року по 01.03.2018 у розмірі 5 % посадового окладу при законодавчо встановленому від 10 до 30 відсоткового розміру від посадового окладу.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 винагороду за бойове чергування за період з 2014 року по 01.03.2018 згідно з додатком № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» із розрахунку 4 % за бойове чергування у максимальному розмірі - 30 % посадового окладу на місяць з урахуванням проведених виплат.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 № 41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації».

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178, без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування визначеними розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 № 41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації з урахуванням раніше проведених виплат».

Відповідно до виписки карткового рахунку Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» військова частина НОМЕР_1 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/6757/20 від 03.12.2020 перерахувала 19.03.2021 на рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 7376,68 грн, а 06.04.2021 - в сумі 36 479,53 грн.

Вважаючи, що відповідач протиправно несвоєчасно провів розрахунок при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що при звільненні позивача йому не було виплачено всі належні йому суми, з урахуванням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року в справі № 380/6613/20, чим порушено вимоги частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України); відтак, позивач набув право на стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.07.2020 до повного фактичного розрахунку по 05.04.2021 відповідно до статті 117 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду загалом погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правовідносини з приводу грошового забезпечення військовослужбовців регулюються нормами спеціальних актів, зокрема: Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178, тощо.

Проте, вказані нормативно-правові акти не містять норм щодо строків розрахунку при звільненні, щодо регулювання виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку у зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відтак, за загальним правилом норми спеціального законодавства є пріоритетними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Варто зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Позаяк позивача було виключено зі списків особового складу відповідача та всіх видів забезпечення з 23.02.2020 і при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, що встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 у справі № 380/6757/20, а такий розрахунок було проведено лише 06 квітня 2021 року, суд першої інстанції вірно вважав, що бездіяльність відповідача, яка полягала в ненарахуванні та невиплаті позивачу визначених цим рішенням сум є протиправною.

З урахуванням зазначеного, а також того, спеціальне законодавство, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлює відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми трудового законодавства, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31 жовтня 2019 року у справі № 825/598/17 та від 28 січня 2021 року у справі № 240/11214/19.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України, зокрема, визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З наведеного видно, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Також встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 у справі № 380/6613/20 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 на день виключення зі списків особового складу та усіх видів грошового забезпечення 23.02.2020 у зв`язку зі звільненням з військової служби.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за затримку повного розрахунку при звільненні за період із 24.02.2020 до 16.07.2020 у розмірі 47 816,25 грн.

У задоволенні іншої частини позивних вимог відмовлено.

27.01.2021 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 у справі № 380/6613/20 військова частина НОМЕР_1 виплатила ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 24.02.2020 до 16.07.2020.

Враховуючи зазначене, а також те, що при звільненні позивача з ним не було проведено повного розрахунку при звільненні, що встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/6757/20 від 03.12.2020, позивач набув право на стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 у справі № 380/6613/20, за період з 17.07.2020 до повного фактичного розрахунку - по 05.04.2021 відповідно до статті 117 КЗпП України.

Таким чином, період з 17.07.2020 по 05.04.2021 є періодом затримки розрахунку при звільненні, за який відповідач повинен нарахувати та виплатити середній заробіток.

При цьому колегія суддів бере до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року в справі № 821/1083/17 про те, що такий захід відповідальності як стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні носить компенсаційний характер, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

З урахуванням розміру середнього грошового забезпечення позивача за один день, відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року, - 374,36 грн та днів вимушеного прогулу - 181 (11 + 20 + 22 + 21 + 21 + 22 + 19 + 20 + 22 + 3), розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні буде складати 67 579,61 грн, при тому, що розмір недоплати складає 43 856,21 грн (7376,68 грн + 36 479,53 грн).

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне застосувати принцип співмірності та стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні частково - у сумі 40 547,50 грн (43 856,21 грн : 67 579,61 грн = 0,6; 0,6 Ч 67 579,61 = 40 547,50 грн).

При цьому колегія суддів відхиляє доводи представника позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо відсутності підстав для зменшення розрахунку суми середнього заробітку виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, позаяк спірні суми в справі № 380/6757/20, висновки у якій були підставою для звернення до суду з позовом у цій справі, стосуються періодів 2013, 2014, 2016, 2017 - 2020 років, а з позовом у вказаній справі позивач звернувся лише через 6 місяців після звільненні зі служби, знаючи, що розрахунок при звільненні з ним проведено не в повному обсязі.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта з приводу того, що позивачем пропущено строк звернення до суду в цій справі, позаяк правильно встановлено і зазначено в ухвалі суду першої інстанції з питань залишення позовної заяви без розгляду від 05 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до суду в межах строків, визначених частиною першою статті 122 КАС України, - протягом місяця з дня проведення з ним повного розрахунку. Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, висловленим у постанові від 11.02.2021 у справі № 240/532/20, а відтак доводи апелянта в цій частині додаткового аналізу та спростування не потребують.

Згідно із пунктом четвертим частини першої статті 317 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив цей публічно-правовий спір, проте встановлені обставини у справі дають підстави суду апеляційної інстанції змінити рішення суду першої інстанції шляхом зміни його резолютивної частини.

Керуючись статтями 229, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328 КАС, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 380/7678/21 змінити, доповнивши абзац третій резолютивної частини рішення словами «в сумі 40 547 (сорок тисяч п`ятсот сорок сім) грн 50 коп.».

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин