Справа № 160/3525/22
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2022-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

17 березня 2022 року Справа № 160/3525/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова В.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Національної поліції України (вул.Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Національної поліції України, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати старшому слідчому відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітану поліції ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення за період з 01.01.2021 по 01.06.2021 та з 01.08.2021 по 01.09.2021 року, відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375;

- зобов`язати Національну поліцію України здійснити у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 нарахування та виплату старшому слідчому відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітану поліції ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення за період з 01.01.2021 по 01.06.2021 та з 01.08.2021 по 01.09.2021 року, в повному обсязі.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/3525/22 передана до розгляду судді Віхровій В.С. 16.02.2022 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та доказів в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення з урахуванням висновків викладених в ухвалі.

09.03.2022 року позивачем подано до суду заяву про поновлення пропущеного строку для звернення з адміністративним позовом до суду.

В обгрунтування заяви позивачем зазначено, що після звільнення з 11.10.2021 року по 06.12.2021 року, позивач перебував за межами кордону України, про що маються відмітки у закордонному паспорті, виданому на ім`я позивача, а тому він не мав можливості протягом одного місяця подати адміністративний позов. 30.09.2021 року при звільненні відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №513 о/с від 27.09.2021 року, керівництвом позивача не було проінформовано, що він має право після звільнення на додаткові виплати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №375.

Вирішуючи питання щодо можливості поновлення строку звернення до суду, встановлено наступне.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Реченням другим абзацу другого частини другої статті 122 КАС України передбачено, що цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним тримісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до п. 17 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, служба в Національній поліції є публічною службою, що позивачем не заперечується.

З матеріалів позовної заяви відомо, що позивачем оскаржується невиплата відповідачем йому додаткової доплати до грошового забезпечення, як мала бути виплачена йому в день його звільнення з посади на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №513 о/с від 27.09.2021 року. Отже про порушення свого права позивач мав можливість дізнатися саме в день звільнення - 27.09.2021 року.

За загальним правилом, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

З огляду на це, позивач повинен також ґрунтовно мотивувати, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідна правова позиція визначена в постанові Верховного Суду у справі №826/6667/1.

Отже, твердження позивача про те, що його не було проінформовано про додаткові виплати після звільнення не є належною підставою для визнання пропуску строку звернення до суду поважним.

Частина друга статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язує учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. На цьому ж наголошено і у частині першій статті 45 цього ж Кодексу, якою передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Отже, наведені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України конкретизують характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.05.2020 у справі №826/22361/15.

Питання, пов`язані з оцінкою поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, неодноразово вирішувалось й Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 27.05.2020 у справі №9901/546/19 висловлено правову позицію про те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Тобто, строк звернення до адміністративного суду може бути поновлений лише за наявності поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.04.2021 року у справі №520/15510/19.

Суд не визнає поважною та непереборною обставиною, незалежною від волевиявлення позивача, перебування ОСОБА_1 за кордоном. Вказана обставина не може зумовлювати поновлення строку звернення до суду.

Також варто зазначити, що у постанові від 25.03.2020 у справі №9901/588/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, ЄСПЛ, у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України», нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть стосуватися реалізації цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Таким чином, за практикою Європейського суду з прав людини, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

На цьому наголошено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №800/474/17 (провадження №11-337заі18).

Вищенаведене засвідчує, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При перевірці повноти та правильності виконання ухвали суду від 17.02.2022 року, судом встановлено, що позивачем не було виконано вимоги ухвали суду. Подана заява про поновлення строку звернення до суду не підлягає задоволенню.

Заяв на продовження строку усунення недоліків позивачем надано не було.

Отже, суд приходить до висновку про невиконання позивачем в повному обсязі та належним чином ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 року про залишення позовної заяви без руху.

Процесуальний строк на подання документів на усунення недоліків позову вичерпано, судом надано достатньо часу для виконання позивачем вимог ухвали від 17.02.2022 року.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов до висновку про невиконання позивачем в повному обсязі та належним чином вимог ухвали суду від 17.02.2022 року, що має наслідком повернення позову разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Керуючись статтями 2, 160, 161, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про поновлення строку звернення з адміністративним позовом до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова