Справа № 160/15337/21
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Апостолівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Апостолівської міської ради в якій просить:
Відповідачем подано до суду відзив на позов в якому зазначено, що позивач не надає жодних підтверджень подання нею заяви про затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, її реєстраційного номера та дати подання, натомість відповідач відзначає, що з 01 жовтня 2020 по 01 січня 2021 такої заяви до Апостолівської міської ради взагалі не надходило. Відповідно до положень ч.4 ст.186-1 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент розгляду проекту землеустрою про відведення земельної ділянки у власність) позивач не могла звернутися до Апостолівської міської ради з заявою про затвердження проекту землеустрою, до того як розробник відповідного проекту землеустрою звернувся до Апостолівської міської ради та отримав відповідь про його погодження або вмотивовану відмову. Відповідно розроблений проект землеустрою, був наданий для розгляду постійній комісії Апостолівської міської ради з питань земельних відносин, агропромислового комплексу, містобудування, будівництва, та охорони природи, в порядку ст. 186-1 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент розгляду проекту землеустрою про відведення земельної ділянки у власність), а саме здійснювалось його погодження. Постійною комісією міської ради з питань земельних відносин, агропромислового комплексу, містобудування, будівництва та охорони природи було встановлено ряд порушень в проекті землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: завдання на розробку проекту землеустрою не підписано замовником, договір укладено до прийняття рішення Аностолівською міською радою, заява про розроблення проекту землеустрою подана до прийняття рішення Аностолівською міською радою, відомості у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не співпадають з переліком обмежень щодо використання земельної ділянки, відсутній акт приймання-передачі межових знаків на зберігання та акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності, наявність яких була обов`язкова відповідно до положень ст.50 Закону України «Про землеустрій», в редакції станом на дату засідання постійної комісії міської ради з питань земельних відносин, агропромислового комплексу, містобудування, будівництва та охорони природи. Також було встановлено відсутність агрохімічного паспорту поля, що згідно п.3.5 Порядку ведення агрохімічного паспорту поля є обов`язковим при передачі земельних ділянок у власність.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якій останній просив відхилити доводи відповідача, зазначені у відзиві та задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якій позивач просив відхилити доводи відповідача, зазначені у відзиві та задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
Ухвалою суду від 25.10.2021 року відкрито провадження у справі та відповідно до частини 2 статті 257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Строк дії цього рішення становить 1 (один) рік з моменту його прийняття (п. 4.3 Рішення).
Пунктом 2 вказаного Рішення, зобов`язано ОСОБА_1 замовити у суб`єктів господарювання, що є розробниками документації із землеустрою, згідно з вимогами, передбаченими чинним законодавством, розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та після його погодження, відповідно до чинного законодавства, подати цей проект на розгляд до міської ради для прийняття відповідного рішення.
22.10.2020 Апостолівською міською радою на своєму офіційному веб-сайті в мережі Інтернет, відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та ч.11 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» було оприлюднено проект рішення Апостолівської міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Апостолівської міської ради громадянці ОСОБА_1 » від 22 жовтня 2020 № 807.
Подана Вами заява була розглянута на засіданні постійної комісії міської ради з питань земельних відносин, агропромислового комплексу, містобудування, будівництва та охорони природи. Згідно протоколу № 6 від 02.03.2021 року комісією було встановлено, що серед поданих Вами документів відсутній аргрохімічний паспорт поля. На підставі п. 3.5 Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки наявність агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки є обов`язковою при передачі земельних ділянок у власність, користуванні, наданні дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки, консервації та рекультивації земель і в інших випадках, передбачених законодавством.
В зв`язку з вище викладеним повідомляємо про неможливість затвердження проекту землеустрою, внаслідок відсутності документів необхідних для передачі земельної ділянки у власність».
Згідно з витягом з Протоколу №6 засідання постійної комісії Апостолівської міської ради VIII скликання з питань земельних відносин, агропромислового комплексу, містобудування, будівництва та охорони природи, (порядок денний питання 40 щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ) було вирішено:
Постійна комісія міської ради з питань земельних відносин, агропромислового комплексу, містобудування, будівництва та охорони природи не погоджує та не рекомендує до винесення на розгляд питання у зв`язку з тим, що завдання на розробку проекту землеустрою не підписано замовником, договір укладено до прийняття рішення Апостолівською міською радою, заява про розроблення проекту землеустрою подана до прийняття рішення Апостолівською міською радою, відомості у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не співпадають з переліком обмежень щодо використання земельної ділянки, відсутній акт приймання - передачі межових знаків на зберігання та акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності, наявність яких була обов`язкова відповідно до положень ст.50 Закону України Про землеустрій, в редакції станом на дату засідання постійної комісії міської ради з питань земельних відносин, агропромислового комплексу, містобудування, будівництва та охорони природи. Окрім вище перелічених порушень було встановлено відсутність агрохімічного паспорту поля, що згідно п.3.5 Порядку ведення агрохімічного паспорту поля є обов`язковим при передачі земельних ділянок у власність. У зв`язку з вищевикладеним є не можливе погодження проекту землеустрою, внаслідок невідповідності його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Основним нормативним актом, який регулює земельні відносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (з наступними змінами і доповненнями, в чинній на момент виникнення спірних відносин редакції, далі по тексту - Земельний кодекс).
Згідно частини першої статті 3 Земельного кодексу, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.
Згідно із ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (п. б, ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України).
За змістом положень ст. 122 Земельного кодексу України вирішення питань стосовно передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до частин 1-3 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно із частинами 8-10 ст. 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.
Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 року у справі №316/979/18 зробив висновок, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:
1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;
2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);
3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;
4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;
5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.
Також Верховний Суд зазначив, що єдиною підставою для відмови може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Жодних інших правових підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять.
Отже, визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого земельного питання.
Відповідно до норм частини першої ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Згідно з частинами 1, 2 статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Виходячи з наведених правових норм, рішення про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою належить до виключних повноважень міської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні. Рішення, дії або бездіяльність міської ради про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, надання земельних ділянок, залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
В ході судового розгляду справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що питання щодо погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 було винесено на засідання постійної комісії Апостолівської міської ради VIIІ скликання з питань земельних відносин, агропромислового комплексу, містобудування, будівництва та охорони природи.
Згідно з витягом з протоколу №6 від 02.03.2021 року це питання було включено до порядку денного 40, його слухали на засіданні та було вирішено про непогодження та не рекомендування до винесення на розгляд питання у зв`язку з тим, що:
- завдання на розробку проекту землеустрою не підписано замовником;
- договір укладено до прийняття рішення Апостолівською міською радою;
- заява про розроблення проекту землеустрою подана до прийняття рішення Апостолівською міською радою;
- відомості у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не співпадають з переліком обмежень щодо використання земельної ділянки;
- відсутній акт приймання - передачі межових знаків на зберігання та акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності;
- відсутній агрохімічний паспорт поля.
Разом з цим, рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 відповідачем не приймалось. Відповідачем зворотнього не доведено.
Таким чином, суд дійшов висновку, що питання про затвердження проекту землеустрою позивача уповноваженим суб`єктом владних повноважень не розглядалося.
Суд зазначає, що законодавцем передбачено виключну процедуру розгляду питань з погодження проектів землеустрою та інших земельних питань.
За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17) під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Щодо посилання відповідача на те, що заяви від позивача про затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства до Апостолівської міської ради не надходило, суд оцінює критично, з огляду на наступне.
Так, у вищезазначеній письмовій відповіді виконавчого комітету Апостолівської міської ради від 17.03.2021 №920, яка підписана особисто Апостолівським міським головою, зазначено:
Подана Вами заява була розглянута на засіданні постійної комісії міської ради з питань земельних відносин, агропромислового комплексу, містобудування, будівництва та охорони природи. Згідно протоколу № б від 02.03.2021 року комісією було встановлено, що серед поданих Вами документів відсутній агрохімічний паспорт поля. На підставі п. 3.5 Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки наявність агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки є обоє 'язковою при передачі земельних ділянок у власність, користуванні, наданні дозволу на знаття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару грунту) земельної ділянки, консервації та рекультивації земель і в інших випадках, передбачених законодавством.
В зв`язку з вище викладеним повідомляємо про неможливість затвердження проекту землеустрою, внаслідок відсутності документів необхідних для передачі земельної ділянки у власність.».
Таким чином вбачається, що фактично заява позивача про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність надходила до Апостолівської міської ради та розглядалась 02.03.2021 на засіданні постійної комісії міської ради з питань земельних відносин, агропромислового комплексу, містобудування, будівництва та охорони природи.
Крім того, факт надходження заяви позивача про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність, підтверджується проектом рішення Апостолівської міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Апостолівської міської ради громадянці ОСОБА_1 » від 22 жовтня 2020 № 807, роздруківка даного проекту рішення наявна в матеріалах справи.
В зазначеному проекті рішення зазначено: «Розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та заяву ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою; АДРЕСА_1 , про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність...».
За таких обставин, Апостолівською міською радою не було дотримано вимог ст.ст. 26, 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні при розгляді заяви про затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вимога щодо визнання бездіяльності Апостолівської міської ради протиправною та зобов`язання Апостолівської міської ради Криворізького району Дніпропетровської області на засіданні чергової сесії розглянути дану заяву підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.
Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою (п. 36- 39).
Тобто, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні.
В такому разі, суд під час перевірки підстав прийняття рішення, перевіряє конкретні підстави відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. У разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, доцільним способом захисту є власне зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути клопотання, оскільки клопотання вже було розглянуто, рішення прийнято, тому повторний розгляд клопотання не захистить прав заявника.
Враховуючи, що судом визнано протиправною бездіяльність Апостолівської міської ради Криворізького району Дніпропетровської області, яка виявилась у неналежному розгляді заяви про затвердження проекту землеустрою та зобов`язано суб`єкта владних повноважень розглянути дану заяву у визначений законодавством спосіб, то вимога про зобов`язання затвердити проект землеустрою до його розгляду заяви уповноваженим суб`єктом владних повноважень та прийняття рішення за результатами розгляду є передчасною.
Таким чином, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити, як передчасних.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що порушені права позивача підлягають відновленню шляхом зобов`язання належного розгляду вказаної заяви.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно із ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду, в розмірі 908,00 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 454,00 грн.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова