Справа № 300/7290/21
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2022-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2022 р. справа № 300/7290/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання розглянути клопотання від 22.09.2021 та від 23.09.2021 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,09752 га і 0,096905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також прийняти рішення щодо надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (надалі по тексту також - позивачі, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ) звернулись в суд з адміністративним позовом до Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (надалі по тексту також - відповідач, сільська рада, Загвіздянська сільська рада) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання розглянути клопотання від 22.09.2021 та від 23.09.2021 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,09752 га і 0,096905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також прийняти рішення щодо надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 28.04.2021 у відповідності до статті 118 і 121 Земельного кодексу України звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,09752 га за рахунок земель, які розташовані на території Івано-Франківського району Івано-Франківської області в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради, до якого долучив викопіювання з кадастрової карти з бажаним місцем розташування земельної ділянки та копію документів, що посвідчують особу. Втім, сільська рада, отримавши клопотання позивача від 28.04.2021, не прийняла жодного рішення про надання чи мотивованої відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а з порушенням термінів, визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, виконавчий комітет Загвіздянської сільської ради надіслав позивачу лист від 18.06.2021 за №833/02-34 про відсутність достатньої кількості голосів для прийняття відповідного рішення. В подальшому ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача стосовно розгляду клопотання від 28.04.2021, на що будь-якої відповіді позивачу не було надано.

Відповідно до рекомендації Загвіздянської сільської ради, викладеної у листі від 09.09.2021 за №1285/1/02-34, ОСОБА_1 22.09.2021 і ОСОБА_2 23.09.2021 звернулись із клопотаннями про надання їй дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення кожному із них земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовними площами 0,09752 га та 0,096905 га відповідно, за рахунок земель, які розташовані на території Івано-Франківського району Івано-Франківської області в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради. До клопотання позивачі додали викопіювання з кадастрової карти з бажаним місцем розташування земельних ділянок та копію документів, що посвідчують особу. Однак відповідачем, в порушення пункту 7 статті 118 Земельного кодексу України, не прийнято належного рішення про надання, або обґрунтованих відмов про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Як стверджують позивачі, норми Земельного кодексу України містять вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Незважаючи на вказане відповідачем порушено процедуру розгляду клопотань від 22.09.2021 та від 23.09.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок площею 0,09752 га і 0,0969025 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Таку бездіяльність Загвіздянської сільської ради ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вважають протиправною, у зв`язку з чим просили позов задовольнити у повному обсязі, зобов`язавши відповідача повторно розглянути клопотання та вирішити питання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення з урахуванням перевірки співставлення зайнятих і вільних земельних ділянок.

За наслідками виконання позивачами ухвали про залишення позовної заяви без руху від 22.11.2021 (а.с.64-65, 68-138), Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 24.11.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами (а.с.139-140).

На виконання ухвали суду від 24.11.2021, Загвіздянська сільська рада направила поштовим зв`язком письмове пояснення від 09.12.2021 за №2027/02-34 і витребувані докази, які надійшли на адресу суду 14.12.2021 (а.с.149-150, 151-166).

Також відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 09.12.2021 за №2028/02-34, який надійшов на поштову адресу суду 14.12.2021 (а.с.167-171).

Відповідач не погоджується з доводами позивачів, викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема зазначено, що ОСОБА_1 подав клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,09752 га, яка знаходиться на території Загвіздянської сільської ради. Вказане клопотання було предметом розгляду на сесії сільської ради, проте проект рішення не набрав достатньої кількості голосів для прийняття рішення. В подальшому ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача щодо вирішення питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У вересні 2021 ОСОБА_1 знову подав клопотання від 22.09.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Аналогічне клопотання від 23.09.2021 подане ОСОБА_2 . Листами від 26.10.2021 обом позивачам повідомлено про розгляд їхніх клопотань на сесії сільської ради, яка відбулась 21.10.2021. Втім при голосуванні відповідні проекти рішення не отримали достатньої кількості голосів для прийняття рішення. Як повідомив відповідач, позивачами до відповідних заяв подано роздруківки з Публічної кадастрової карти України, що не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України. На переконання відповідача така роздруківка не є графічним матеріалом, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, оскільки із неї неможливо точно ідентифікувати межі та місцевості. Також представник відповідача вказує на дискреційність повноважень Загвіздянської сільської ради щодо передачі земельних ділянок у власність, а тому на його переконання судом не може бути вирішене питання про зобов`язання відповідача вирішити питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність позивачам земельних ділянок. З наведених підстав просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Окрім того, сільською радою направлено поштовим зв`язком клопотання від 09.12.2021 за №2029/02-34, яке надійшло на адресу суду 14.12.2021 про роз`єднання позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в адміністративній справі №300/7290/21 за позовом до Загвіздянської сільської ради, виділивши у самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_2 . Мотивуючи подане клопотання, відповідач вказав на те, що вимоги позивачів пов`язані лише одним і тим самим відповідачем, втім не пов`язані між собою підставою виникнення та поданими доказами. Тобто безпосередній предмет позову, а саме земельні ділянки, на які претендують позивачі є різними і докази, подані позивачами також є різними, а відтак позовні вимоги мають бути роз`єднані та слухатись в рамках окремих проваджень (а.с.173-174).

Ухвалою суду від 18.03.2022 відмовлено у задоволенні клопотання Загвіздянської сільської ради від 09.12.2021 за №2029/02-34 про роз`єднання позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в адміністративній справі №300/7290/21.

В свою чергу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстрували 17.12.2021 в суді відповідь на відзив, в якому заперечили доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, зазначивши слідуюче (а.с.178-182). Так у досліджуваному випадку подання графічних матеріалів передбачено положеннями статтею 118 Земельного кодексу України, при цьому вимог до оформлення таких графічних матеріалів законодавством не визначено. Графічні матеріали подані позивачем з повним пакетом документів, які необхідні для спірного питання. Негативне рішення щодо прийняття висновку щодо вирішення даного питання не надходило, в тому числі рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Також позивачі зауважили, що дискреція діє тільки у разі вчинення дій у рамках закону. Натомість у даному випадку відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, вивчивши позовну заяву, відзив на позов і відповіді на відзив, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 звернувся до Загвіздянської сільської ради із клопотанням від 28.04.2021 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,09752 га за рахунок земель, які розташовані на території Івано-Франківського району Івано-Франківської області в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради. До такого клопотання долучив викопіювання з публічної кадастрової карти з бажаним місцем розташування земельної ділянки та копію документів, що посвідчують особу. Одночасно коментоване клопотання скероване на електронну пошту сільської ради (а.с.19-21).

У відповідь на звернення позивача, виконавчий комітет Загвіздянської сільської ради листом від 18.06.2021 за №833/02-34 повідомив останнього про розгляд поданої заяви від 28.04.2021 на десятій сесії восьмого демократичного скликання сільської ради 15.06.2021, втім при голосуванні відповідний проект рішення не отримав необхідної кількості голосів для прийняття рішення (а.с.22).

В подальшому ОСОБА_1 у відповідності до статей 1, 13, 19, 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" звернувся до відповідача із заявою від 10.06.2021, в якій просив надати інформацію у графічному вигляді з позначенням ділянок, а саме інформацію про наявність земель державної та/або комунальної власності, які ще не надані у користування та можуть бути використані та передані безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування житлового будинку, для індивідуального дачного будівництва, для будівництва індивідуальних гаражів (а.с.23, 24).

Листом від 16.06.2021 за №807/02-34, сільська рада повідомила позивача про можливість отримання запитуваної інформації із Публічної Карти України (а.с.25).

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 02.07.2021 про надання обґрунтованої відмови у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою для відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до поданого клопотання від 28.04.2021, а також просив надати витяг із рішення Загвіздянської сільської ради десятої сесії восьмого демократичного скликання від 15.06.2021 щодо надання (відмови) певного дозволу (а.с.26, 27).

На запит-звернення позивача сільська рада листом від 09.08.2021 за №1064/02-34 повідомила про розгляд клопотання від 28.04.2021 на сесії сільської ради 15.06.2021, про до відома ОСОБА_1 доведено листом від 18.06.2021. При голосуванні проект рішення не отримав необхідної кількості голосів для прийняття рішення, що у свою чергу унеможливлює надання витягу із рішення, так як таке рішення відсутнє (а.с.28).

Матеріали справи свідчать про неодноразові звернення ОСОБА_1 від 02.07.2021, 11.08.2021, 22.09.2021 (в тому числі і подання скарги) до Загвіздянської сільської ради з приводу вирішення питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На такі звернення відповідачем надавались відповіді від 22.07.2021 і від 09.09.2021 (а.с.32-45).

З урахуванням змісту відповідей на вказані звернення, надалі, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до відповідача із окремими клопотаннями від 22.09.2021 і 23.09.2021 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовними площами 0,09752 га та 0,096905 га відповідно, за рахунок земель, які розташовані на території Івано-Франківського району Івано-Франківської області в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради. До клопотання позивачі додали викопіювання з публічної кадастрової карти з бажаним місцем розташування земельних ділянок та копію документів, які посвідчують особу (а.с.46-48, 49-51).

У відповідь Загвіздянська сільська рада листами від 26.10.2021 за №1454/1/02-34 і №1454/2/02-34 повідомила позивачів про розгляд їхніх клопотань на сесії сільської ради, яка відбулась 21.10.2021, однак при голосуванні відповідний проект рішень не отримав необхідної кількості голосів для прийняття рішення. На підтвердження коментованих обставин відповідач долучив до листів копію проекту рішення і копію відомості поіменного голосування за рішення (а.с.55-57, 58-60).

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилася у порушенні суб`єктом владних повноважень процедури розгляду клопотання від 22.09.2021 та від 23.09.2021 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,09752 га і 0,096905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, звернулись до суду з метою захисту своїх порушених прав на безоплатне отримання земельних ділянок.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

При вирішенні даного спору суд вважає за необхідне дослідити кожний аргумент позивачів окремо у його співвідношенні до змісту позиції відповідача, та виходячи із фактичних обставин справи, підтверджених належними доказами.

Згідно із частиною 2 статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктом "б" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України (надалі по тексту також - ЗК України) передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Як свідчить зміст заяви ОСОБА_1 від 22.09.2021 і заяви ОСОБА_2 від 23.09.2021, останні ініціювали питання щодо відведення земельних ділянок площею 0,09752 га і 0,096905 га у власність із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Законом України "Про місце самоврядування в Україні" від 21.05.1997 за №280/97-ВР (надалі по тексту також - Закон №280/97-ВР) визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Статтею 10 Закону №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, серед іншого, земля, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частини 3 та 5 статті 16 Закону №280/97-ВР).

Згідно вимог частини 1 статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

В силу вимог пункту 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Також повноваження саме сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені статтею 12 Земельного кодексу України

Зокрема, за змістом пунктів "а" і "б" частини 1 статті 12 коментованого Кодексу до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Так, відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Стаття 118 Земельного кодексу України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

За змістом частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (абзац 2 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України).

Частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Зміст коментованих норм Кодексу свідчить, що порядок набуття земельних ділянок у власність громадян шляхом їх передачі (одержання) із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації регламентовано пунктом "б" частини 1 статті 81, пунктом "в" частини 3 статті 116, частинами 6 і 7 статті 118 і статті 121 Земельного кодексу України.

Втім, слід відзначити, що коментований вище судом процес одержання у власність земельної ділянки, окрім подання зацікавленою особою клопотання відповідного змісту із необхідними документами, включає в собі також наступні обов`язкові стадії (етапи), а саме:

- звернення зацікавленої особи із клопотанням та відповідними обов`язковими додатками, оформлених за правилами частини 6 статті 118 ЗК України;

- отримання у відповідної ради дозволу у формі позитивного рішення на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- приймає відповідною радою рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

В свою чергу, чіткий і виключний перелік обставин, наявність яких дає підстави для відмови у прийнятті відповідним органом рішень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і надання її у власність, визначені частинами 7 і 9 статті 118 Земельного кодексу України.

Попри це, перше із вказаних рішень відповідного органу, у випадку відмови у наданні дозволу, повинно містити в собі конкретні мотиви його прийняття, тобто бути достатньо мотивованим.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти до висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Частиною 7 статті 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки:

а) надати дозвіл;

б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Повертаючись до фактичних обставин у справі, матеріали справи засвідчують подію звернення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Загвіздянської сільської ради із клопотанням від 22.09.2021 і 23.09.2021 відповідно про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовними площами 0,09752 га та 0,096905 га "для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд", за рахунок земель, які розташовані на території Івано-Франківського району Івано-Франківської області в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради. До клопотання позивачі додали викопіювання з публічної кадастрової карти з бажаним місцем розташування земельних ділянок та копію документів, що посвідчують особу (а.с.46-48, 49-51).

Втім, як уже відзначено вище по тексту судового рішення, сільська рада листами від 26.10.2021 за №1454/1/02-34 і №1454/2/02-34, повідомила позивачів про розгляд поданих клопотань 21.10.2021 на сесії сільської ради, на якій відповідний проект рішення при голосуванні не отримав необхідної кількості голосів для прийняття відповідного рішення (а.с.55, 58).

Відповідач, обґрунтовуючи власні доводи щодо правомірності своїх дій, насамперед вказує про долучення позивачами до заяв від 22.09.2021 і 23.09.2021 роздруківки з Публічної кадастрової карти України, що не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України.

Тобто за доводами сільської ради така роздруківка не є графічним матеріалом, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, оскільки із неї неможливо точно ідентифікувати межі та місцевості.

Насамперед, слід зауважити, що листи відповідача від 26.10.2021 за №1454/1/02-34 і №1454/2/02-34 не містять зауважень до змісту та форми заяви поданих до неї додатків, в тому числі щодо місця розташування земельних ділянок, її цільового призначення тощо.

Попри вказане суд зазначає, що публічна кадастрова карта - це інформаційний портал, на якому оприлюднюються відомості Державного земельного кадастру.

В розумінні статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 7 липня 2011 року №3613-VI (надалі по тексту також - Закон №3613-VI) Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастрова карта (план) - графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру.

Частиною 5 статті 5 Закону № 3613-VI визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

У відповідності до положень частини 1 статті 9 вказаного Закону, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 1 статті 15 Закону №3613-VI передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів, координат поворотних точок, геометричних параметрів, назв, адрес будівель, споруд та інженерних мереж, ідентифікаторів об`єктів будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Стаття 118 ЗК України не містить будь-яких особливих вимог до графічних матеріалів, крім зазначення бажаного місця розташування земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що додані позивачами до заяви від 22.09.2021 і 23.09.2021 графічні матеріали (викопіювання) на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, роздруковані із Публічної кадастрової карти України, інформація в якій створена належним суб`єктом, є достатнім документом із відображенням інформації, яка дає можливість ідентифікувати бажані земельні ділянки на місцевості, та містять прив`язку земельних ділянок до відповідного населеного пункту і площу таких земельних ділянок.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №0840/2979/18 (адміністративне провадження №К/9901/68110/18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

За змістом відомості відкритого поіменного голосування за рішення від 21.10.2021, які містяться в матеріалах справи, питання щодо надання дозволу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,09752 га і 0,0969025 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розглядалось на 13 сесії демократичного скликання Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, що відбулась 21.10.2021 (а.с.56, 59).

У голосуванні про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 взяли участь 19 депутатів та сільський голова, з них: "За"- 0, "Проти" - 12, "Утримались" - 7 + 1 (а.с.56).

В той же час, в голосуванні про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 взяли участь 19 депутатів та сільський голова, з них: "За"- 0, "Проти" - 11 + 1, "Утримались" - 8 (а.с.59).

Таким чином, на переконання відповідача, Загвіздянська сільська рада, розглянула клопотання позивачів у місячний строк, втім не ухвалила відповідного рішення, у зв`язку із недостатньою кількістю голосів для його прийняття.

Однак, суд не може погодитися з такими доводами відповідача, оскільки питання по суті заявлених клопотань ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вирішено не було, зокрема, за результатами його розгляду не надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивованої відмови у його наданні з підстав, визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Більше того, в силу вимог пункту 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР і пунктів "а" і "б" частини 1 статті 12 ЗК України вирішення по суті питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмови у його наданні є виключною компетенцією ради як єдиного належного органу в системі місцевого самоврядування.

Суд зауважує, що частина 7 статті 118 ЗК України містить вичерпний перелік підстав, який не підлягає розширеному тлумаченню, для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом з тим, відповідач листами від 26.10.2021 надав позивачам проміжну відповідь на їхні звернення, якими повідомив про не прийняття рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, у зв`язку із недостатньою кількістю голосів для його прийняття.

Слід окремо наголосити, що ЗК України не передбачає можливості розгляду клопотання зацікавленої особи про надання дозволу на розробку проекту землеустрою без прийняття одного з рішень за змістом частини 7 статті 118 ЗК України та сповіщення про це заявника письмовим листом.

Такі дії сільської ради не є правомірним способом поведінки органу, так як не містять чіткого та однозначного рішення про відмову, а отже не можуть вважатися "відмовою у наданні дозволу" у розумінні частини 7 статті 118 ЗК України.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого і прийнятого рішення сільської ради про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявникам листа про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.

Ураховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими доводи позивачів щодо порушення відповідачем процедури розгляду їхніх клопотання.

Окрім вказаного вище, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що у спірному випадку, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частиною 7 статті 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі у 806/2532/16.

Вирішуючи по суті вимоги позивачів про зобов`язання відповідача розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовними площами 0,09752 га та 0,096905 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель, які розташовані на території Івано-Франківського району Івано-Франківської області в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради, та вирішити питання про надання такого дозволу, суд виходить із наступних аргументів.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.

Водночас, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень за межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

Відтак, до компетенції суду не входить зобов`язання відповідача приймати на сесії конкретне рішення за наслідками розгляду заяв позивача, оскільки відповідно до чинного законодавства України суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування.

Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії відповідача або визнати неправомірним необґрунтоване зволікання з розглядом питання, однак не може приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 6, частин 1, 2 статті 7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейський суд з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод надалі по тексту також - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (надалі по тексту також - Суд) та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (№19336/04) Європейського суду з прав людини вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа №30210/96).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" №33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" №48939/99, "Moskal v. Poland" №10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" №30985/96).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в межах спірних правовідносин вірним способом відновлення порушеного права позивачів є вчинення кореспондуючих цьому праву дій, а саме слід зобов`язати Загвіздянську сільську раду повторно розглянути заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

За змістом абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Проаналізувавши наведені норми та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про підставність заявлених вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , при цьому позов вважає таким, що підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд відзначає, що позивачі за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру окремо сплачено судовий збір в загальному розмірі 1 816,00 гривень, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься дублікат квитанції від 14.11.2021 за №0.0..1 на суму 908,00 гривень і дублікат квитанції від 14.11.2021 за №0.0..1 на суму 908,00 гривень (а.с.1, 2).

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивачів понесені ними судові витрати по оплаті судового збору в загальному розмірі 1 452,80 гривень, а саме на користь ОСОБА_1 726,40 гривень і на користь ОСОБА_2 726,40 гривень відповідно, що пропорційно становить 80 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору кожним.

Сторонами не подано до суду будь яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області стосовно розгляду клопотання ОСОБА_1 від 22.09.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,09752 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться на території Івано-Франківської області Івано-Франківського району в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради.

Визнати протиправною бездіяльність Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області стосовно розгляду клопотання ОСОБА_2 від 23.09.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,096905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться на території Івано-Франківської області Івано-Франківського району в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради.

Зобов`язати Загвіздянську сільську раду Івано-Франківського району Івано-Франківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,09752 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться на території Івано-Франківської області Івано-Франківського району в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради, з прийняттям обґрунтованого рішення відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зобов`язати Загвіздянську сільську раду Івано-Франківського району Івано-Франківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 23.09.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,096905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться на території Івано-Франківської області Івано-Франківського району в адміністративно-територіальних межах Загвіздянської сільської ради, з прийняттям обґрунтованого рішення відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (ідентифікаційний код юридичної особи 04356219) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 726,40 гривень (сімсот двадцять шість гривень сорок копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (ідентифікаційний код юридичної особи 04356219) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 726,40 гривень (сімсот двадцять шість гривень сорок копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 ;

позивач - ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач - Загвіздянська сільська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області (ідентифікаційний код юридичної особи 04356219), вул. Липова-Осада, 22-Г, с. Загвіздя, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, 77450.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.