Справа № 140/15808/21
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2022-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

18 березня 2022 рокуЛуцькСправа № 140/15808/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Волинської митниці Держмитслужби (44350; Волинська область, с. Римачі, вул. Призалізнична, 13) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною відмови у проведенні коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням посадового окладу та виплати відкориговану суму заробітку за період з 30.10.2014 по 12.05.2020, зобов`язання провести коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням посадового окладу та виплати відкориговану суму заробітку за період з 30.10.2014 по 12.05.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача наказом N 2159-о від 29.10.2014 було звільнено з посади заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів та з податкової міліції. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 та додатковим рішенням від 26.05.2020 у справі N 803/2375/14 за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Волинської митниці Держмитслужби, Державної фіскальної служби України про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди його позов задоволено частково. Зокрема, визнано протиправними і скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року N 2159-о Про звільнення ОСОБА_1 та наказ Ягодинської митниці Міндоходів від 29 жовтня 2014 року N 466-О Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 N 2159-о Про звільнення ОСОБА_1. Поновлено позивача на публічній службі в податковій міліції та на посаді заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів з 29 жовтня 2014 року. Стягнуто з Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 709355,36 грн. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі N 803/2375/14 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 залишено без змін. Зазначає, що стягнуте грошове забезпечення у справі N 803/2375/14 не коригувалась на коефіцієнти підвищення посадового окладу, хоча за вказаний період посадовий оклад за посадою, яку він займав неодноразово змінювалося та підвищувалося., тому звернувіся із відповідною заявою до відповідача. Волинською митницею Держмитслужби 12.11.2021 відмовлено у задоволенні заяви про виплату відкоригованої суми заробітної плати, оскільки, на думку відповідача, питання, викладене у цій заяві, є предметом розгляду у справі №140/6783/21, провадження у якій ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 року закрито

Вважає, що у зв`язку з незаконним звільненням його з посади, ним втрачено частину середньої заробітної плати, а відтак просить стягнути на його користь відкориговану заробітну плату за період з 30.10.2014 по 12.05.2020. З цих підстав просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги заперечив та зазначив, що відсутні правові підстави для стягнення заробітку за вимушений прогул з коригуванням посадового окладу позивачу, оскільки спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду в іншому провадженні, а саме у справі № 140/6783/21. З цих підстав просив в позові відмовити.

Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від

12.05.2020 у справі N 803/2375/14 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними і скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року N 2159-о Про звільнення ОСОБА_1 та наказ Ягодинської митниці Міндоходів від 29 жовтня 2014 року N 466-О Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 N 2159-о Про звільнення ОСОБА_1. Поновлено позивача на публічній службі в податковій міліції та на посаді заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів з 29 жовтня 2014 року. Стягнуто з Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 709355,36 грн.

Також в даній справі було допущено процесуальне правонаступництво Ягодинської митниці Міндоходів на Волинську митницю Держмитслужби.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2021 року у справі N 803/2375/14 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 залишено без змін.

Верховний суд у складі колегії судців Касаційного адміністративного суду ухвалою від 21.12.2020 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача на рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду у даній справі.

На підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 наказом ДФС України від 25.01.2021 року N 437-0 "Про виконання рішення суду", позивача поновлено на посаді заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів з 29.10.2014.

Рішення в частині стягнення з Волинської митниці Дежмитслужби на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 709355,36 знаходиться на виконанні.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 провадження у справі № 140/6783/21 за позовом ОСОБА_1 про стягнення не нарахованої та не отриманої різниці заробітної плати, незаконно звільненого працівника, у зв`язку із зростанням посадового окладу за період з 30.10.2014 по 12.05.2020 в розмірі 910 781,90 грн. закрите.

Зі змісту позовної заяви та встановлених обставин у справі слідує, що звернення до суду із цим позовом обумовлене тим, що у зв`язку з незаконним звільненням його з посади, та стягненням на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на підставі рішення суду, його заробітна плата не була відкоригована у зв`язку із підвищенням посадових окладів за період з 30.10.2014 по 12.05.2020.

При вирішені даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як установлено частинами другою, третьою статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частиною другою статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначається Законом України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII Про виконавче провадження. За приписами частини першої статті 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Механізм примусового виконання рішень судів визначений Законом України Про виконавче провадження.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративній справі, урегульовані розділом IV КАС України, яким не передбачено можливості вирішення в порядку позовного провадження вимог особи - позивача, що випливають з обставин невиконання або неналежного виконання судового рішення відповідачем.

Згідно з приписами частини першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відтак, нормами процесуального закону встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для зобов`язання відповідача належним чином виконати рішення суду. У разі невиконання судового рішення позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу щодо відповідача - суб`єкта владних повноважень, а невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Верховний Суд у постановах від 20.02.2019 у справі N 806/2143/15 звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.08.2019 у справі N 295/13613/16-а зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (статті 382, 383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. При розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Суд зазначає, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Крім того, суд звертає увагу, що поняття предмет спору та предмет позову не є тотожними. Так предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем, а предметом позову є безпосередньо позовні вимоги. Таким чином, навіть обрання позивачем різного способу захисту права (шляхом визначення різних позовних вимог), спрямованого на відновлення одного й того самого права не свідчить про виникнення нового спору.

Аналіз предмету позову у справі, яка розглядається, свідчить, що фактичною підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами стала незгода позивача із ненарахованою та неотриманою різницею заробітної плати, незаконно звільненого працівника, у зв`язку зі зростанням посадового окладу, за період з 30.10.2014 по 12.05.2020.

Однак, з даного приводу суд зазначає, що при вирішенні спору у справі N 803/2375/14 питання стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2014 по 12.05.2020 вирішено судом.

Суд враховує, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 в адміністративній справі N 803/2575/14, яким в тому числі стягнуто на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 709 355,36 грн. залишено без змін. Рішення у даній справі набрало законної сили 22.09.2020.

Фактично на даний час має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, які судом вже було вирішено при попередньому розгляді справи спір про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням. Крім того, варто зазначити, що позовна вимога про визнання протиправною відмови у проведенні коригування заробітної плати не впливає на предмет спору, який вже був розглянутий судом.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору.

Аналогічна позиція викладена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022 в справі № 140/6783/21 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про стягнення ненарахованої та неотриманої різниці зарплати у зв`язку із зростанням посадового окладу за період з 30.10.2014 по 12.05.2020.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, суд вбачає наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду суду в іншому провадженні.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 238, статтями 243 ч. 3, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії закрити.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич