Справа № 580/9514/21
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року справа № 580/9514/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кульчицького С.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Глийової В. Г.,

представника позивача - Прудивуса М. А. (за ордером),

представника відповідача - Коломієць Т. В. (за самопредставництвом),

представника відповідача - Сухового М. О. (за самопредставництвом),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації про визнання нечинним та скасуванням наказу,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_1 (далі - позивач 1) та ОСОБА_2 (далі - позивач 2) з позовом до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації (далі - відповідач) в якому просять визнати нечинним та скасувати наказ Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації №41 від 09.04.2021 "Про затвердження меж та режимів використання зон охорони пам`ятки місцевого значення м. Умань Черкаської області" в частині включення до меж та режимів використання зон охорони пам`ятки історії місцевого значення "Могила цадика Нахмана 1811 р" житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі зазначають, що придбали в рівних ідеальних частинах дві земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 за кадастровим номером :02:005:0656 та :02:005:0655 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. При отриманні містобудівних умов та обмежень на свій об`єкт позивачі дізнались про те, що наказом Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації №41 від 09.04.2021 їхні земельні ділянки включено в межі охоронної зони пам`ятки «Могила Цадика Нахмана 1811 року». Позивачі вважають вказаний наказ протиправним та таким, що порушує його права.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження даній справі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надавши відзив на позовну заяву в якому зазначив, що земельні ділянки, які належать на праві власності позивачам знаходяться в межах охоронної зони пам`ятки «Могила Цадика Нахмана 1811 року», яка не може бути меншою за два горизонтальні або два вертикальні розміри пам`ятки, оскільки згідно норм Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 №158, територією пам`ятки є земельна ділянка, на якій розташована пам`ятка і яка пов`язана з нею історично і функціонально та забезпечує її збереження і функціонування як об`єкта культурної спадщини. Вказав, що з 1994 року були заборонені будь-які будівельні роботи в охоронній зоні пам`ятки. Станом на дату розгляду справи відсутній факт впливу оскаржуваного наказу на право володіння, користування та розпорядження земельними ділянками за кадастровими номерами :02:005:0655, :02:005:0656, оскільки затвердження меж охоронних зон не є підставою для зміни цільового призначення даних земельних ділянок жодним чином не може впливати на право власності позивачів.

Ухвалою суду від 11.01.2021 вирішено розгляд даної адміністративної справи проводити за правилами загального позовного провадження та продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачів, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

Указом Президента України від 07.06.1994 №283/94 створено історико-культурний центр на місці поховання духовного лідера брацлавських хасидів Цадика Нахмана у місті Умань Черкаської області.

Рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 07.02.1995 № 23 «Могилу Цадика Нахмана 1811 року» внесено до Списку пам`яток історії та культури області, що перебувають під охороною держави.

Право користування земельною ділянкою, що складає територію пам`ятки (земельна ділянка, на якій розташована пам`ятка і яка пов`язана з нею історично і функціонально та забезпечує її збереження і функціонування як об`єкта культурної спадщини) належить Міжнародному Благодійному Фонду імені Рабі Нахмана з Бреславу на підставі договору оренди землі від 31.10.2001, зареєстрованого в реєстрі за № 1 -6264.

Громадяни Ізраїлю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу від 12.03.2017 №879 та №880 придбали в рівних частинах дві земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 » а, саме земельну ділянку площею 0,0439 га кадастровий номер :02:005:0656 та земельну ділянку площею 0,0180 га кадастровий номер :02:005:0655 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

14.02.2020 на виконання проекту будівництва позивачами отримано у Відділі архітектури, містобудування та кадастру Уманської міської ради містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за №26/15-14 та 26.05.2020 подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт №ЧК20 вхідний №116/13 та розпочато будівельні роботи.

Наказом Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації від 09.04.2021 №41 «Про затвердження меж та режимів використання зон охорони пам`ятки місцевого значення м. Умань Черкаської області» відповідач затвердив межі та режими використання зон охорони пам`ятки історії місцевого значення «Могила цадика Нахмана 1811 р», що визначені науково-проектною документацією «Визначення меж та режимів використання території та зон охорони пам`ятки історії місцевого значення «Могила цадика Нахмана» та території Історико-культурного центру на місті поховання духовного лідера Брацлавських хасидів цадика Нахмана у м. Умань (Указ Президента №284/94 від 7 червня 1994 року), виготовленої на замовлення Міжнародного і Благодійного фонду імені Рабі Нахмана з Бреславу».

В липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою про внесення змін та доповнень до містобудівних умов та обмежень 2020 року, на що в Управлінні містобудування, землевпорядкування, комунального майна та будівельного контролю Уманської міської ради повідомили про необхідність скасування попередніх містобудівних умов та обмежень за заявою забудовника та видачу нових таких містобудівельних умов та обмежень з врахуванням поданої заяви.

При отриманні нових містобудівельних умов та обмежень ЄДССБ MU1974-8993-9618-3627, реєстраційний номер 144/15-14 від 20.07.2021 повідомлено, що позивачі мають погоджувати містобудівельне та архітектурне рішення з Департаментом культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА з посиланням на оскаржуваний наказ.

Вважаючи наказ Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації від 09.04.2021 №41 протиправним, позивачі звернулись з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом пунктів 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відносини у сфері охорони культурної спадщини регулюються Законом України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 №1805-III (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу) (далі - Закон № 1805-III).

У статті 1 Закону № 1805-III зазначено, що об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти, інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону № 1805-III пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Відповідно до абз. 22 ст. 1 Закону № 1805-III щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.

Частиною 2 ст. 2 Закону № 1805-III визначені види об`єктів культурної спадщини, серед яких, зокрема, об`єкти архітектури - окремі будівлі, архітектурні споруди, що повністю або частково збереглися в автентичному стані і характеризуються відзнаками певної культури, епохи, певних стилів, традицій, будівельних технологій або є творами відомих авторів; об`єкти містобудування - історично сформовані центри населених місць, вулиці, квартали, площі, комплекси (ансамблі) із збереженою планувальною і просторовою структурою та історичною забудовою, у тому числі поєднаною з ландшафтом, залишки давнього розпланування та забудови, що є носіями певних містобудівних ідей.

Статтею 13 Закону № 1805-III визначено, що об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об`єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам`ятки.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1805-III занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки: а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини; б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону №1805-III об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).

Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.

Порядок обліку об`єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

Визначення меж територій пам`яток місцевого значення та затвердження їхніх зон охорони належить до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини (пункт 4 частини 1 статті 6 Закону №1805-III).

Згідно з підпунктом 6 пункту 5 Положення про Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації затвердженого розпорядженням Черкаської обласної державної адміністрації від 28.03.2017 № 136 (зі змінами) Управління забезпечує в межах в своїх повноважень визначення меж територій пам`яток культурної спадщини місцевого значення та затвердження їх зон охорони, встановлення режиму використання пам`яток культурної спадщини місцевого значення, їх територій, зон охорони.

Згідно із частинами 1, 2 статті 32 Закону №1805-III з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

Судом встановлено, що наказом Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації від 09.04.2021 №41 затверджено межі та режими використання зон охорони пам`ятки історії місцевого значення «Могила цадика Нахмана 1811 р». Згідно вказаного наказу дві земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 за кадастровим номером :02:005:0656 та :02:005:0655, які знаходяться у власності позивачів включено в межі охоронної зони пам`ятки «Могила Цадика Нахмана 1811 року».

Щодо посилання позивачів, як на підставу скасування оскаржуваного наказу порушення порядку визначення меж історичних араелів міста та містобудівного законодавства, слід зазначити таке.

Частиною 1 статті 16 Закону України ''Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 №3038-VI (далі - Закон №3038-VI) передбачено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до ч. ч. 1, 14 ст. 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами протягом трьох місяців з дня їх подання.

Частинами 1, 2 та 4 статті 18 Закону №3038-VI передбачено, що план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. До затвердження генерального плану населеного пункту в межах території територіальної громади, щодо якої затверджено комплексний план (якщо обов`язковість розроблення генерального плану населеного пункту визначена рішенням про затвердження комплексного плану), межі функціональних зон та функціональне призначення територій у такому населеному пункті визначаються комплексним планом.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Параметри використання території та будівель, запропонованих для розташування у межах декількох земельних ділянок або окремої земельної ділянки, зокрема функціональне призначення, граничні поверховість та площа забудови, можливе розміщення на ділянці, є обов`язковими для врахування під час зонування відповідної території.

Пунктом 6.2 ДБН Б. 1.1-22:2017 "Склад та зміст плану зонування території" передбачено, що для кожної територіальної зони встановлюються: переважні види використання; супутні види використання; щільність населення в межах житлової забудови, осіб/га; відсоток озеленення, % (для рекреаційних зон); гранична поверховість або висота будівель у метрах.

Частинами 1 та 4 статті 19 Закону №3038-VI передбачено, що детальний план території деталізує положення генерального плану населеного пункту або комплексного плану та визначає планувальну організацію і розвиток частини території населеного пункту або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території. Детальний план території розробляється з урахуванням обмежень у використанні земель, у тому числі обмежень використання приаеродромної території, встановлених відповідно по Повітряного кодексу України.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) у межах визначеного комплексним планом, генеральним планом населеного пункту функціонального призначення режим та параметри забудови території, розподіл територій згідно з будівельними нормами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

З аналізу викладеного слідує, що гранична висотність об`єктів будівництва, їх розміщення, встановлюється містобудівною документацією, а саме: планом зонування території (зонінг) та/або детальним планом території.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону №3038-VI, містобудівна документація на місцевому рівні може бути оновлена за рішенням місцевих рад.

Частиною 3 статті 16 Закону №3038-VI передбачено, що внесення змін до містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється у порядку, визначеному законодавством для її розроблення та затвердження.

Згідно з ч. 14 ст. 17 Закону №3038-VI генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами протягом трьох місяців з дня їх подання.

Отже внесення змін до містобудівної документації на місцевому рівні відбувається лише на підставі рішення місцевої ради та у порядку, визначеному законодавством для її розроблення та затвердження.

Водночас, Законом №3038-VI не передбачено такого способу внесення змін до містобудівної документації на місцевому рівні, як встановлення наказом органу охорони культурної спадщини обов`язкових вимог до планування, забудови (в т. ч. встановлення граничної висоти об`єктів будівництва) та іншого використання певної території, що свідчить про невідповідність вказаного інструменту принципу правової визначеності.

Аналогічні висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 22.09.2021 у справі №640/3418/20 та від 27.02.2019 у справі №809/721/18.

Крім того, згідно зі ст. 47 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.20223 №858-VI (далі - Закон №858-VI) встановлено, що віднесення земель до категорій земель історико-культурного призначення відбувається шляхом виготовлення проектів землеустрою щодо організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 Закону №858-VI проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 32 Закону №3038-VI визначено, що межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону №858-VI рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного. лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що прийняттю рішення про встановлення меж територій історико-культурного призначення передує розроблення відповідних проектів зміни цільового призначення земельних ділянок з наявного на землі історико-культурного призначення та їх затвердження у відповідності до закону.

Суд зазначає, що зміна цільового призначення земельних ділянок за кадастровим номером :02:005:0656 та :02:005:0655 не відбувалась. При цьому, в договорах купівлі-продажу від 12.03.2017 №879 та №880 зазначено, що цільове призначенням даних земльних ділянок - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Щодо порушення оскаржуваним наказом права власності позивачів, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно з частиною другою статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України, зокрема: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.

Судом встановлено, що земельні ділянки, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 за кадастровим номером :02:005:0656 та :02:005:0655 належать позивачам на праві приватної власності згідно договорів купівлі-продажу від 12.03.2017 №879 та №880. Цільове призначення даних земельних ділянок - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Вказані договори є чинними, належних та допустимих доказів їх скасування сторонами до суду не надано.

Враховуючи те, що оскаржуваний наказ порушує права позивачів щодо володіння, користування чи розпорядження належними їм земельними ділянками за адресою АДРЕСА_1 за кадастровим номером :02:005:0656 та :02:005:0655, суд дійшов висновку про їх скасування.

Посилання відповідача на наявність кримінального провадження 0000843 щодо незаконності будівництва на земельних ділянках за адресою АДРЕСА_1 за кадастровим номером :02:005:0656 та :02:005:0655, суд вважає необґрунтованим, оскільки вказана обставина не є предметом розгляду даної справи.

Доводи відповідача про те, що з 1994 року були заборонені будь-які будівельні роботи в охоронній зоні пам`ятки, суд оцінює критично, оскільки при купівлі земельних ділянках за адресою АДРЕСА_1 за кадастровим номером :02:005:0656 та :02:005:0655 вказані обмеження договорами купівлі-продажу передбачені не були про що свідчить цільове призначення вказаних земельних ділянок.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачами при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 908, 00 грн. Враховуючи викладене, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачів.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації №41 від 09.04.2021 "Про затвердження меж та режимів використання зон охорони пам`ятки місцевого значення м. Умань Черкаської області" в частині включення до меж та режимів використання зон охорони пам`ятки історії місцевого значення "Могила цадика Нахмана 1811 р" житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 16 березня 2022 року.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ