Справа № 400/8185/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2022-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/8185/21

Головуючий в І інстанції: Марич Є.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 18.11.2021 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року по справі за позовом Першого заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Перший заступник керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, що полягає у невжитті, в порушення вимог ч. 5 ст. 35 Закону України «Про дошкільну освіту», ч. 3 ст. 56 Закону України «Про освіту», п. 2.3 Порядку встановлення плати для батьків за перебування дітей у державних і комунальних дошкільних та інтернатних навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України № 667 від 21.11.2002 року, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про невідкладні питання діяльності дошкільних та інтернатних навчальних закладів» № 1243 від 26.08.2002 року, заходів щодо зменшення плати за харчування дітей з багатодітних сімей у дошкільних навчальних закладах на території Миколаївської територіальної громади, якою порушено право на зменшення плати за харчування на 50 відсотків для батьків, у сім`ях яких є троє і більше дітей, які навчаються у дошкільних підрозділах комунальних закладів загальної середньо освіти; зобов`язати Виконавчий комітет Миколаївської міської ради відповідно до вимог ч. 5 ст. 35 Закону України «Про дошкільну освіту», ч. 3 ст. 56 Закону України «Про освіту», п. 2.3 Порядку встановлення плати для батьків за перебування дітей у державних і комунальних дошкільних та інтернатних навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України № 667 від 21.11.2002 року, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про невідкладні питання діяльності дошкільних та інтернатних навчальних закладів» № 1243 від 26.08.2002 року, вирішити питання щодо зменшення розміру плати за харчування на 50 відсотків для батьків, у сім`ях яких є троє і більше дітей, які навчаються у дошкільних навчальних закладах та дошкільних підрозділах закладів загальної середньо освіти комунальної власності Миколаївської міської ради.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року заявлений позов залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки суд встановив відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави після відкриття провадження у справі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, Заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права, порушенні норм процесуального права.

Представником відповідача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження на підставі заяви Прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильства Миколаївської обласної прокуратури про розгляд справи в порядку письмового провадження без участі прокурора, а також згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирішуючи спірне питання та залишаючи заявлений позов без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі.

При цьому, доходячи вказаних висновків, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах мова йде про захист прав конкретних осіб, а саме дітей, які проживають на території Миколаївської міської ради, а не про інтерес держави, як потребу у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Суд першої інстанції зазначив, що в адміністративному позові не доведено необхідності звернення прокурора в інтересах держави, оскільки в межах цих спірних правовідносин, правом на звернення до суду для захисту прав дітей наділені батьки (чи особи, які їх замінюють).

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурором належним чином не обґрунтовано, в чому саме полягає порушення інтересів держави чи загроза такого порушення, а незаконність рішення, на що посилається прокурор, не створює підстав для такого представництва, адже із урахуванням сталої практики Верховного Суду, захист дітей у такому випадку повинні здійснювати їх законні представники, а не органи прокуратури.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини 4 статті 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

У позовній заяві прокурор посилається на порушення у спірних правовідносинах положень Закону України «Про охорону дитинства» щодо пільгового забезпечення дітей харчуванням, оскільки, на думку прокурора, у рішеннях Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.10.2020 року № 1030 «Про встановлення граничних норм коштів для харчування дітей у закладах освіти» та від 23.12.2020 року № 1287 «Про встановлення розміру батьківської плати за організацію харчування у закладах дошкільної та загальної середньої освіти» не визначено положень щодо пільгових умов оплати харчування для окремих категорій сімей з дітьми, що відповідно порушує право на зменшення плати за харчування на 50 відсотків для батьків, у сім`ях яких є троє і більше дітей, які навчаються у дошкільних підрозділах комунальних закладів загальної середньо освіти.

Проте, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зазначено, що у спірних правовідносинах мова йде про захист прав конкретних осіб, а саме дітей Миколаївської територіальної громади, але не про інтерес держави, як потребу у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Вказане означає, що правильними є висновки суду першої інстанції, що в цьому випадку правом на звернення до суду для захисту прав дітей наділені батьки (чи особи, які їх замінюють), або прокурор в інтересах громадянина, але не прокурор в інтересах держави.

Висновки суду у даній справі відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постанові від 04 лютого 2019 року у справі № 812/464/18.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції, суперечать правовим позиціям ВС та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 169 КАС України має наслідком повернення позовної заяви позивачеві.

Однак, такі процесуальні дії суд може вчиняти лише на стадії відкриття провадження.

Якщо відповідні обставини виявлено на стадії судового розгляду або після ухвалення судового рішення, то процесуальним наслідком відсутності підстав для здійснення представництва інтересів держави є залишення позовної заяви без розгляду (ст. 240 КАС України).

На підставі наведеного, оскільки суд першої інстанції встановив відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави після відкриття провадження у справі, що не спростовано апелянтом, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком правомірно у відповідності до наведених вимог КАС України та правових позицій Верховного Суду залишив заявлений позов без розгляду.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 16.03.2022 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька