Справа № 420/22166/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2022-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предок спору на стороні відповідача Головного управління ПФУ в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предок спору на стороні відповідача Головного управління ПФУ в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.03.2018 року в повному обсязі;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 роки, одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням, грошової компенсації за 08 календарних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік з урахуванням індексації;

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування серпня 2012 року, лютого 2015 року та березня 2018 року як місяців, з яких починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування під час складання грошового атестату щодо ОСОБА_1 розміру грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування під час складання довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», щодо ОСОБА_1 , розміру грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.03.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 роки з включенням індексації грошового забезпечення та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму допомоги на оздоровлення;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням, з включенням індексації грошового забезпечення та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 08 календарних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік з включенням індексації грошового забезпечення та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації.

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виготовити нову довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії ОСОБА_1 за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», видану ОСОБА_1 , з урахуванням індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ОСОБА_1 новий грошовий атестат, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивача зазначає, що з 2015 року та по день звільнення ОСОБА_1 з військової служби індексація грошового забезпечення Позивача здійснювалась не в повному обсязі, а грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 роки, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, грошову компенсацію за 08 календарних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік розраховано Відповідачем та виплачено на користь позивача без врахування індексації.

Представник позивача зазначає, що не проведення індексації грошового забезпечення Позивача, а також застосування базових місяців при підрахунку розміру невиплаченої індексації: серпня 2012 року, лютого 2015 року та березня 2018 року є незаконними та протиправними.

При цьому, представник позивача наполягає, що базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовця в даному випадку за період з 01.12.2015 року по 28.03.2018 року є січень 2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294, яка набрала чинності з 01.01.2008 року та якою було підвищено посадові оклади військовослужбовцям.

Також в адміністративному позові зазначено, що відповідач в день звільнення позивача повний розрахунок з останнім не провів, у тому числі, не нарахувавши та не виплативши йому:

індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.03.2018 року із застосуванням базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січня 2008 року;

грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 роки з включенням індексації грошового забезпечення;

одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з включенням індексації грошового забезпечення;

грошову компенсацію за 08 календарних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік з включенням індексації грошового забезпечення, що є протиправним.

На переконання представника позивача, враховуючи ч. 18 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія ОСОБА_1 також має бути перерахована виходячи з грошового забезпечення з урахуванням його індексації.

За твердженнями представник позивача, з урахуванням невірного визначення розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 , про що вказано вище, є протиправною бездіяльність Відповідача щодо неврахування під час складання грошового атестату Позивача та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, розміру грошового забезпечення з урахуванням з індексації грошового забезпечення, та у Відповідача є обов`язок виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ОСОБА_1 новий грошовий атестат та нову довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення, що є похідними вимогами від вищенаведених вимог щодо грошового забезпечення.

Представник позивача вказує, що бездіяльність відповідача є протиправною, та такою, що порушують встановлене статтею 43 Конституції України право позивача на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Ухвалою суду від 22.11.2021 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 07.12.2021 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Вказаною ухвалою судом вирішено проводити розгляд справи в порядку, визначеному ст.262 КАС України.

Від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов разом із додатками, в якому представник відповідача зазначив, що відповідач, заперечує проти задоволення судом позовних вимог.

Як вказано представником відповідача у відзиві, на момент виникнення оскаржуваних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 07.11.2007 року №1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців. Відповідно до п. 13 постанови №1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008 року, тобто датою, з якою позивач пов`язує прийняття індексу споживчих цін за 1 або 100 для обчислення індексації за періоди з 01.01.2014 по 22.03.2016, з 22.03.2016 по 01.03.2018. Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 р. № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме до 01 березня 2018 року.

Представник відповідача вказує, що аналіз п. 5 Порядку № 1078 в редакції постанов Кабміну України № 36 та № 1013 свідчить, що прив`язка встановлення індексу споживчих цін за1 або 100 відсотків (фактично базового місяця) до підвищення тарифних ставок (окладів) почала застосовуватися з 01.12.2015, а тому помилковими є доводи позивача щодо можливості застосування базового місяця індексації січня 2008 року до оскаржуваного періоду, оскільки в даний період за діючими нормами законодавства встановлення базового місяця індексації прив`язувалося до факту зростання, зокрема, грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.

Також представник відповідача зазначає, що у 2012 році базовим місяцем був серпень, оскільки у позивачки відбулось підвищення грошового забезпечення за рахунок надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, тобто зріст споживчих цін не перевищив грошове забезпечення саме позивачки у той момент.

При цьому, у відзиві вказано, що позивач з лютого 2015 року почав отримувати щомісячну додаткову грошову винагороду 80% у розмірі 3117 грн. 72 коп, яка була передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року за № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби Зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та входила в склад щомісячного грошового забезпечення. На підставі чого вірний місяць обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації повинен бути застосований саме лютий 2015 року.

На переконання представника відповідача, з врахуванням п.5 Порядку № 1078 (в редакції постанови №1013) об`єктивно вірними та справедливими є дії в/ч НОМЕР_1 щодо індивідуального встановлення останнього місяця підвищення грошового забезпечення шляхом виплати надбавки, а саме лютого 2015 року та застосування його як базового для обрахунку індексації грошового забезпечення останньому для періоду з 01.04.2014 по 01.03.2018.

У даному випадку, за твердженнями представника відповідача, повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, відповідно до Порядку № 1078 та Закону № 1282-ХІІ, покладається на суб`єкт владних повноважень, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця «січень 2008 року» відсутні.

В свою чергу, наданий розрахунок є вірним, та розраховано відповідно до вимог чинного законодавства, ґрунтується на цифрах та фінансовій підзвітності.

У відзиві також зазначено, що із системного аналізу положень Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 стає зрозумілим, що індексація грошового забезпечення військовослужбовців не входить до складу місячного грошового забезпечення, з якого мала нараховуватись одноразова грошова допомога при звільненні позивачу, грошова допомога на оздоровлення, а являється лише виплатою, направленою на підтримання купівельної спроможності грошового забезпечення військовослужбовця під час проходження служби, яке не тотожне з тим, з якого обраховується зазначена грошова допомога.

Представник відповідача зауважує, що індексація не є складовою грошового забезпечення, а за своєю природою є державною соціальною гарантією, а тому не може враховуватись під час нарахування означених сум. Таким чином, виходячи із вищевикладеного, жодної бездіяльності чи протиправності в частині нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу, а також розміру її виплати в діях посадових осіб Загону немає.

Також представник відповідача зазначає, що Адміністрацією Держприкордонслужби України задля реалізації Інструкції 760 видано наказ від 26 квітня 2019 року «Про визначення єдиного уповноваженого підрозділу, на який покладаються функції підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України необхідних документів для призначення (перерахунку) пенсій» № 446 - ОС. Вказаний наказ визначив Департамент фінансово-економічного забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України єдиним уповноваженим підрозділом, на який покладаються функції щодо підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України необхідних документів для призначення (перерахунку) пенсій військовослужбовцям Держприкордонслужби. Таким чином, підготовка та подання довідки про перерахунок пенсії покладено на уповноважений структурний підрозділ Адміністрації Держприкордонслужби України, яким Загін бути не може.

Отже до повноважень Загону не належить перерахування пенсії та подання нової довідки, отже, в цій частині позову Загін не може бути відповідачем.

Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено строк на звернення до суду із даними вимогами.

Третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не скористалось своїм правом подати пояснення щодо адміністративного позову.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази, судом встановлено наступні факти та обставини.

Відповідно до витягу з наказу командира 1 загону морської охорони Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 28.03.2018 року №128-ОС, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення старшого мічмана ОСОБА_1 , старшого техніка начальника поста спеціального зв`язку відділення технічного та криптографічного захисту інформації відділу зв`язку, автоматизації та захисту інформації штабу, звільненого з військової служби у запас Збройних Сил України наказом командира І загону морської охорони від 26 лютого 2018 року № 80-ос відповідно до пункту «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) частини 6 статті 26 Закону з урахуванням підпункту «ї» ( які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону) пункту І частини 8 статті 26 Закону та підпункту «б» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Як вбачається з наказу командира 1 загону морської охорони Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 28.03.2018 року № 128-ОС, загальна військова вислуга позивача складає 26 років 04 місяці 03 дні, та ОСОБА_1 , у тому числі, виплачено грошову компенсацію за 08 календарних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік, грошову допомогу на оздоровлення та одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років.

На запит позивача від 24.02.2021 року №Г-20, листом від 25.03.2018 року відповідач повідомив, що виплата індексації залежить від обсягу фінансування на відповідний рік. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Одеського загону морської охорони з січня 2016 року не було.

З довідок, виданих військовою частиною НОМЕР_2 , судом встановлено, що позивачу у період з 01.01.2015 року по березень 2018 року включно індексація грошового забезпечення не виплачувалась.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 15.12.2021 року №144 про розмір невиплаченої індексації за період з 01.04.2014 по 28.03.2018 р.р., сума невиплаченої індексації складає 23620,43 грн, базовий місяць серпень 2012 року, лютий 2015 року, березень 2018 року.

Позивач в адміністративному позові вказує, що при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення, розрахунку грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням, компенсації днів відпустки не враховано індексацію грошового забезпечення.

Вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_2 позивач звернулась до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи спір що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції чинній станом на дату звернення позивача до суду) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей регламентовано, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ст.18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

В силу ст. 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Так, Законом України Про індексацію грошових доходів населення визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 цього індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Частинами 1 та ст. 2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Приписами ч.2 ст.5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення визначено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Законом України № 76-VIII від 28.12.2014 року статтю 5 доповнено частиною шостою, якою визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно ч. 6 ст. 5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення в редакції Закону України № 2148-VIII від 03.10.2017 року чинній з 11.10.2017 року проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Статтею 6 Закону України Про індексацію грошових доходів населення встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

За приписами статті 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року, який набув чинності 01.01.2016 року внесено зміни у частині першій статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 15, ст. 111) цифри "101" замінити цифрами "103".

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Згідно п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абз. 2 цього пункту.

Постановою КМ № 77 від 11.02.2016 внесено зміни в абзаці другому пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, та цифри 101 замінено цифрами 103.

Абзац другий пункту 1-1 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 77 від 11.02.2016 - застосовується з 01.01.2016.

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1078 (в редакції Постанови КМ № 141 від 28.02.2018 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Крім того на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Доводи відповідача стосовно відсутності видатків на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців за 2015-2018 роки, і, як наслідок, відсутності підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення, судом оцінюються критично з огляду на таке.

Положеннями Закону України Про індексацію грошових доходів населення та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до підприємства, установи, організації.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Такий правовий висновок також міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17.

Наведене підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справах Кечко проти України, Ромашов проти України, Шевченко проти України.

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v.Croatia) зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Такі посилання відповідача порушують гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном, з огляду на те, що чинне правове положення передбачає індексацію грошового забезпечення, відтак, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в проведенні індексації, доки відповідні положення є чинними.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Така ж правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 року позивачу індексації грошового забезпечення із визначенням базового місяця січень 2008 року.

Водночас, при вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Суд зазначає, що дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може. При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі № 200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі № 818/600/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18.

За приписами ст. 245 КАС України у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/17220/17 та від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18

Суд наголошує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України, № 40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), № 21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі Джорджевич проти Хорватії (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі Ван Остервійк проти Бельгії (Van Oosterwijck v Belgium), № 7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Суд вважає, що розрахунок індексації грошового забезпечення, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", є компетенцією (дискреційною функцією) відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і отримував грошове забезпечення.

В той же час, з поданого відзиву, а також з доданої до нього довідки про розмір не виплаченої індексації вбачається, що не заперечуючи право на нарахування індексації грошового забезпечення позивачу у період з 01.12.2015 року по 28.03.2018 року, відповідач заперечує щодо застосування базового місяця січень 2008 року.

Тобто, між сторонами дійсно існує спір щодо базового місяця індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015 року по 28.03.2018 року.

Отже, вирішення питання щодо визначення базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення позивача не є передчасним.

За наявного правового регулювання, тобто імперативного припису п. 5 Порядку № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення, яким в даному випадку є січень 2008 року.

Тобто, щодо визначення базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення позивача у відповідача відсутні дискреційні повноваження.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи, що у спірних правовідносинах відповідач не здійснив нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, при цьому, вважаючи, що для обчислення при такому нарахуванні індекс споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення не застосовується січень 2008 року, проте, відповідач в ході розгляду справи не надав жодного доказу щодо підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, у грудні 2015, січні 2016 року, суд вважає, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року; зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити мені суми індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з встановленням базового місяця січень 2008 року, є такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає, що у період з 01.03.2018 по 28.03.2018 року (день звільнення позивача) відсутні протиправні дії відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача в неповному розмірі, з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 р. № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Тобто, він є базовим для обчислення індексу споживчих цін.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

При цьому, у разі підвищення посадових окладів у місяці, в якому право на індексацію ще не виникло, такий місяць є базовим.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, яка набрала чинності 01.03.2018 року, затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

З огляду на зазначене, суд вважає, що березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 28.03.2018 року та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 28.03.2018 року.

Щодо врахування індексації грошового забезпечення позивача при розрахунку та виплаті грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 роки з включенням індексації грошового забезпечення; одноразової грошової допомогу у зв`язку зі звільненням з включенням індексації грошового забезпечення; грошової компенсації за 08 календарних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік, суд зазначає, що при звільненні з військової служби позивач був ознайомлений з розміром вказаних виплат. В свою чергу, спір щодо розміру виплат нарахованих при звільненні також відсутній, що вбачається з матеріалів справи.

При цьому, з листа відповідача від 25.03.2021 року №11/Г-20 вбачається, що позивачем не порушувалось питання щодо здійснення перерахунку нарахованої при звільненні грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 роки з включенням індексації грошового забезпечення; одноразової грошової допомогу у зв`язку зі звільненням з включенням індексації грошового забезпечення; грошової компенсації за 08 календарних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік.

Разом з тим, враховуючи те, що відповідача тільки за результатом розгляду цієї справи зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, а перерахунок грошового забезпечення ще не здійснено, та те, як встановлено судом спір щодо розміру нарахованих виплат на час звільнення зі служби був відсутній, то позовні вимоги, суттю яких є здійснення перерахунку враховуючи розмір грошового забезпечення з урахуванням індексації є передчасними, оскільки позивач не порушував цих питань перед відповідачем ані під час звільнення, а ні після, і навіть при зверненні з запитом щодо здійснення індексації грошового забезпечення.

Крім того, позивачем не порушувалось перед відповідачем і питання щодо виготовлення довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, яка включає грошове забезпечення з урахуванням індексації.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про:

визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 роки, одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням, грошової компенсації за 08 календарних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік з урахуванням індексації;

визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування під час складання грошового атестату щодо ОСОБА_1 розміру грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення;

визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування під час складання довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», щодо ОСОБА_1 , розміру грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення;

зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 роки з включенням індексації грошового забезпечення та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму допомоги на оздоровлення;

зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням, з включенням індексації грошового забезпечення та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням;

зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 08 календарних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік з включенням індексації грошового забезпечення та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації.

зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 виготовити нову довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії ОСОБА_1 за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», видану ОСОБА_1 , з урахуванням індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області;

зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ОСОБА_1 новий грошовий атестат, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення.

При цьому суд критично оціню посилання відповідача на пропуск позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, виходячи з наступного.

За правилами ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас, нормами статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Поняття «грошове забезпечення» і «заробітна плата», які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір щодо виплати грошового забезпечення охоплюється застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці» та, відповідно, звернення до суду з заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком.

Отже, матеріальна допомога для оздоровлення та індексація належать до складових грошового забезпечення (заробітної плати) військовослужбовця, а відтак звернення до суду з вимогами про зобов`язання її виплатити чи виплатити у повному обсязі не обмежується будь-яким строком.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предок спору на стороні відповідача Головного управління ПФУ в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.03.2018 року в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування серпня 2012 року, лютого 2015 року та березня 2018 року як місяців, з яких починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 );

Третя особа: Головного управління ПФУ в Одеській області (, адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83)

Суддя П.П. Марин