Справа № 308/12010/21
Суддя: Крегул М. М.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі

головуючого судді - Крегул М.М.,

за участю секретарч судового засідання - Тимко М.В.,

представника позивача - Холмогорової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції Цьоки Михайла Юрійовича та Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції Цьоки Михайла Юрійовича та Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що 01.09.2021 року приблизно о 12:50 год. вона рухалась на автомобілі BMW Х6, номерний знак НОМЕР_1 на пл. Ш.Петефі в м. Ужгороді та раптово їй стало погано і вона вимушена була зупинитися на узбіччі, біля тротуару, при цьому увімкнула аварійку. У зв`язку з тим, що перебуває на 9 місяці вагітності, вона зателефонувала в пологовий будинок і повідомила, що погано почувається. Лікар повідомив їй , що необхідно приїхати в пологове відділення, щоб він її оглянув. В цей час, до неї підійшов інспектор поліції, який на її прохання допомогти відвезти або здійснити супровід до пологового будинку відмовився, зазначивши що їздити на такому терміні вагітності за кермом заборонено , на що позивач відповіла, що правилами дорожнього руху не заборонено керувати транспортним засобом на 9 місяці вагітності. Це вкрай обурило інспектора поліції і він повідомив, що буде виносити постанову відносно неї про притягнення до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись із винесеною постановою, позивач стверджує, що така винесена з порушенням чинного законодавства, не містить жодного доказу на підставі якого було прийнято рішення про наявність у діях позивача адміністративного правопорушення, а саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення нею такого порушення, а тому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4713222 від 01.09.2021р. та винесену інспектором УПП в Закарпатській області лейтенантом поліції Цьока Михайлом Юрійовичем про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. на ОСОБА_1 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення. Стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2021 року адміністративний позов було залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків.

Згідно ухвали судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Копію даної ухвали надіслано сторонам та запропоновано відповідачеві надати суду відзив на позовну заяву та копію відзиву одночасно надіслати позивачеві.

13.10.2021 року від представника відповідача Департаменту патрульної поліції до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, та додано відеозапис з місця події. В обґрунтування відзиву зазначає, що вимоги позивача є безпідставними оскільки, 01.09.2021 року екіпаж патрульної поліції під час несення служби в м. Ужгороді по пл. Ш. Петефі помітили автомобіль «BMW Х6» державний номерний знак НОМЕР_2 , водій якого порушив ПДР України, а саме: порушив пункт 15.4 ПДР України, тобто здійснив зупинку транспортного засобу другим рядом, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 122 КУпАП. Водієм зазначеного автомобіля виявилася ОСОБА_1 (далі - Позивач). Інспектор належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п.15.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо Позивача. Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Всі доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення. Інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 340 (триста сорок) грн., відповідно до санкції статті. Згідно зі ст, 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови та під підпис було запропоновано отримати її копію.

Також відповідач, в обґрунтування доводів відзиву посилається на те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому вважає, що позивачем не додано належних та допустимих доказів, які б давали підстави вважати постанову інспектора протиправною.

08.11.2021 року від представника позивача - адвоката Холмогорової Л.В. до суду надійшло клопотання про приєднання доказів, зокрема довідки від лікаря № 447/4 від 03.11.2021 року, рецепт 17958 від 01.09.2021 року, копії свідоцтва про народження дитини та відеозапис з місця події. Також зазначає, що на даному відеозаписі відсутні будь-які докази винуватості позивача у порушенні правил дорожнього руху та одночасно відображено упереджене ставлення працівника поліції до позивача, яка перебувала на 9 місяці вагітності.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином.

Представник позивача адвокат Холмогорова Л.В. у судовому засіданні підтримала позовну заяву у повному обсязі, просила задовольнити з підстав викладених у позові. Також підтримала подане нею до суду клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень.

Відповідач інспектор Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенант поліції Цьока М.Ю. у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції у судове засідання також не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.

Заслухавши пояснення представника позивача - адвоката Холмогорової Л.В., дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з постановою інспектора УПП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Цьоки М.Ю. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4713222 від 01.09.2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн., за те, що як зазначено у тексті постанови, вона 01.09.2021 року о 12 год. 54 хв., в м. Ужгород, пл. Ш.Петефі, 17, здійснила зупинку (стоянку) транспортного засобу на проїжджій частині в другому ряду, чим порушила п. 15.4. ПДР України - порушення правил стоянки, розміщення транспортних засобів на проїзній частині в два і більше ряди.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом в суд.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип з`ясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Суд констатує, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем не надано. Зокрема, не надано жодних доказів фото - чи відеофіксації наявності обставин порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху 01.09.2021 року та її тверджень не спростовано. На підтвердження вчинення ОСОБА_1 порушення ПДР України, відповідних доказів до постанови не додано, що стверджується відсутністю записів у графі 7 (до постанови додаються) оскаржуваної постанови.

Окрім цього, відповідно до п. 1.10. ПДР України вимушена зупинка - це припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ст. 3 Закону, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Також цим Законом визначені основні обов`язки поліцейського, до яких входить у тому числі обов`язок надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я (п. 4 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію»).

Представником позивача та відповідача до матеріалів справи були долучені відеозаписи місця події з нагрудних камер поліцейських. Так, дослідивши дані відеозаписи судом встановлено, що позивач у розмові з інспектором поліції Цьока М.Ю. , повідомила останньому про те, що вона перебуває на 9 місяці вагітності та змушена була здійснити зупинку через погане самопочуття (біль) та запитала інспектора чи поїде він з нею до лікаря. Однак поліцейський, у порушення вимог п. 4 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», належним чином не відреагував та не здійснив жодних дій для надання допомоги водію.

Обставини, що позивач ОСОБА_3 дійсно перебувала на 9 місці вагітності підтверджуються довідкою №447/4 від 03.11.2021 року виданою КНП «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 21.09.2021 року.

Таким чином, суд приходить до переконання, що інспектор поліції Цьока М.Ю., у порушення вимог ст. 280 КУпАП не вжив заходів для з`ясування чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходить до переконання, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст. ст. 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ч. 1 ст.90КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні докази, з врахуванням встановленого КАС України, обов`язку відповідача доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО № 4713222 від 01.09.2021 року, слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Щодо позовних вимог до інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції Цьоки Михайла Юрійовича, слід зазначити, що в цій частині суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позову, оскільки при розгляді справ про адміністративні правопорушення інспектори відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, що тягне за собою відмову у задоволенні позову щодо позовних вимог до інспектора інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції Цьоки Михайла Юрійовича.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню судовий збір в сумі 454,00 грн. на користь позивача.

Згідно п.1ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Отже, наведеними вище правовими нормами встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 1Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Тобто, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво, та інші види адвокатської діяльності.

Згідно п.9 ст.1 цього Закону, представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

01 вересня 2021 року між адвокатом Холмогоровою Ларисою Василівною та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого адвокат зобов`язується надати Клієнтові правову допомогу та представництво у справі про оскарження постанови серії ЕАО №4713222 від 01.09.2021 року. Пунктами 2.2. та 6.1. Договору сторони узгодили, що клієнт несе обов`язок сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк згідно договору; на визначення розміру гонорару представника впливає обсяг правових послуг наданих ним клієнту, обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару.

Згідно акту №б/н прийому-передачі послуг від 03.11.2021 року адвокатом Холмогоровою Л.В. прийнято від ОСОБА_1 на підставі надання правової допомоги 3000,00 (три тисячі) гривень.

До матеріалів справи долучено розрахунок суми гонорару від 03 листопада 2021 року, згідно договору про надання правової (правничої) допомоги в адміністративній справі, надає правову (правничу) допомогу наступного характеру:

- складення адміністративного позову 1,5 год. - розрахунок вартості 750 грн. х 1,5 год. вартість 1125 грн.;

- складання клопотання про приєднання доказів 0,5 год. - розрахунок вартості 750 грн. х 0,5 год. вартість 375 грн.;

- складання та подання адвокатського запиту. Опрацювання одержаних доказів, підготовка клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу 2 год. - розрахунок вартості 750 грн. х 2 год. вартість 1500 грн.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на викладене, враховуючи обсяг позовної заяви, кількість доказів та фактичних даних, які підлягали дослідженню адвокатом, а також наявність сталої судової практики у вирішенні аналогічних справ, суд дійшов висновку, що розмір правничої допомоги є необґрунтованим, а відтак клопотання про стягнення заборгованості на правничу допомогу до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 62 Конституції України, статтями 9, 122, 245, 251, 280 КУпАП, статтями 9, 72-74, 77, 121, 229, 242, 244-246, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції Цьоки Михайла Юрійовича та Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №4713222 від 01.09.2021 року, - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4713222 від 01 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження по справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплачений нею судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн..

У решті позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач 1: інспектор Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенант поліції Цьока Михайло Юрійович (місцезнаходження: м. Ужгород, вул. Кошового, 2).

Відповідач 2: Департамент патрульної поліції (, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та проголошено 18.02.2022 року о 13 год. 45 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул