Справа № 380/18766/21
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2022-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправними дій і бездіяльності, відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Держави України в особі Управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради (далі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 (далі - третя особа, ОСОБА_2 ), в якому просить:

- зобов`язати відповідача здійснити виплату на користь ОСОБА_1 , учасника війни інваліда 1 групи по зору в рахунок відшкодування матеріальних збитків в розмірі 24 200 грн 16 к.;

- зобов`язати відповідача виплатити на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн;

- взяти на контроль виконання судового рішення відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що є учасником війни, інвалідом 1 групи по зору та має право на отримання пільг, визначених статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме на безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування. Стверджує, що зверталася до відповідача неодноразово із заявою про надання путівки на санаторне-лікування, на що відповідач повідомив про забезпечення путівкою на санаторне-лікування в порядку черговості. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 №200 відповідач мав укласти тристоронню угоду, однак таку не уклав. Тому позивач самостійно обрала санаторій для оздоровлення та реабілітації. Після цього звернулася із заявою про відшкодування вартості путівки для неї та її супроводжуючої. Проте відповідач не прийняв рішення про повернення коштів. Вважаючи, що відповідачем порушено її права та інтереси, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав з даним позовом.

Відповідачем позову не визнано з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. ОСОБА_1 02.03.2020 подано заяву про забезпечення санаторно-курортним лікуванням «форма 70/о», на підставі якої її взято на облік осіб для забезпечення санаторно-курортним лікуванням. На час звернення із заявою ОСОБА_1 перебувала тридцять дев`ятою в черзі. Відповідно до пункту 9 Порядку №187 особи з інвалідністю загального захворювання та особи з інвалідністю з дитинства забезпечуються путівками строком на 18-21 день в порядку черговості. Проте ОСОБА_1 пройшла курс санаторно-курортного лікування з 28.05.2021 по 20.06.2021, що становить 24 дні замість передбачених 18-21 день. Позивач 21.10.2021 звернулася із заявою про виплату грошової компенсації за самостійне санаторно-курортне лікування, а 26.10.2021 звернулася до суду з даним позовом. На дане звернення відповідач листом від 11.11.2021 повідомив позивача про необхідність поновлення медичної довідки форма 070/о та подання документу про сплату повної вартості санаторно-курортної путівки. Додатково ОСОБА_1 роз`яснено, що право на отримання такої компенсації вона набуде у 2022 році. Окрім цього зазначив, що відповідно до пункту 4 Порядку 150 грошова компенсація за путівку та за самостійне лікування нараховується і виплачується в таких розмірах (округлених до однієї гривні): особам з інвалідністю I та II групи - 75 відсотків, III групи - 50 відсотків розміру середньої вартості санаторно-курортної путівки, що обчислюється з розрахунку 35 відсотків (з округленням до однієї гривні) розміру одного прожиткового мінімуму, щороку встановленого законом на 1 січня відповідного року для осіб, які втратили працездатність. На час проходження ОСОБА_1 санаторно-курортного лікування з 28.05.2021 по 20.06.2021 розмір прожиткового мінімум становив 1 769 грн і відповідно розмір компенсації - 464 грн. Стверджує, що при поданні позивачем заяви від 02.03.2020 про забезпечення санаторно-курортним лікуванням їй надавалися роз`яснення про умови забезпечення та умови виплати компенсації за самостійне проходження санаторно-курортного лікування. Окрім того, звертає увагу, що відповідно до листа Департаменту адміністрування програм соціальної підтримки Національної соціальної сервісної служби України від 07.10.2021 №0000-030202-ВЕ/4306/4405/4406уюц/15336 позивачці роз`яснено порядок отримання компенсації за самостійне санаторно-курортне лікування. Щодо вимог в частині відшкодування збитків та стягнення коштів, то позивачем у позовній заяві не зазначено обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача. Відповідач заперечує вчинення дій чи бездіяльності, які могли спричинити, як матеріальну так і моральну шкоду позивачці. Просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_2 не скористалася своїм правом на подання пояснень у справі.

Ухвалою від 04.11.2021 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Позивачем вимоги ухвали виконано.

Ухвалою від 15.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідачем 22.12.2021 (вх. №97481) подано відзив на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін

Позивачем 04.01.2022 (вх. №14ел) та 12.01.2022 (вх. №2956) подано заперечення на відзив.

Ухвалою суду від 16.01.2022 відповідачу відмовлено у задоволені клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є ветераном війни - учасником війни, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 від 09.02.2004.

ОСОБА_1 з 22.04.2015 встановлено І групу інвалідності внаслідок загального захворювання (по зору), що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК Серії 10 ААВ №715833.

ОСОБА_1 02.03.2020 подала до Управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради заяву про забезпечення її санаторно-курортним лікуванням.

До вказаної заяви позивачем, зокрема долучено довідку для одержання путівки на санаторно-курортне лікування №19 (далі - довідка №19) форма 070/о та висновок МСЕК.

Позивач самостійно придбала дві путівки на санаторно-курортне лікування у санаторії ДП «Санаторій Сонячне Закарпаття» для себе та для супроводжуючої її особи ОСОБА_2 , що підтверджується зворотними талонами до путівки №645197 та №645198.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 28.05.2021 по 20.06.2021 проходили санаторно-курортне лікування, що підтверджується санаторно-курортними книжками до історії хвороби №648 ОСОБА_1 та №647 ОСОБА_2 .

Позивач звернулася до відповідача із заявою від 18.10.2021 про відшкодування повної вартості самостійно придбаної путівки на санаторне лікування у ДП «Санаторій Сонячне Закарпаття» з 28.05.2021 по 20.06.2021 на 24 дні для ОСОБА_1 та для супроводжуючої її особи ОСОБА_2 в сумі 24 200 грн 16 к.

До вказаної заяви долучено копію зворотного талону до путівки №645197, чек на суму 12 100 грн 8 к. ОСОБА_1 ; копію зворотного талону до путівки №645198, чек на суму 12 100 грн 8 к. ОСОБА_2 ; копії посвідчення учасника війни - інваліда 2 групи ОСОБА_2 та посвідчення учасника війни - інваліда 1 групи по зору ОСОБА_1 .

Відповідач листом від 11.11.2021 №1480 надав відповідь та роз`яснив, що відповідно до Порядку виплати деяким категоріям осіб з інвалідністю грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2007 №150 для отримання такої компенсації позивачу необхідно поновити медичну довідку форма 070/о та надати документ про сплату повної вартості санаторно-курортної путівки.

Відповідач також вказав, що право на отримання компенсації за самостійне санаторно-курортне лікування ОСОБА_1 набуде у 2022 році, розмір компенсації становитиме 464 грн (тільки за путівку позивача, без компенсації вартості путівки супроводжуючої особи).

Предметом оскарження є поведінка відповідача щодо не відшкодування вартості самостійно придбаної позивачем путівки на санаторно-курортне лікування як учасника війни.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

Відповідно до статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно зі статтею 8 Закону №3551-XII учасниками війни визнаються військовослужбовці, які в період війни проходили військову службу у Збройних Силах колишнього СРСР, трудівники тилу, а також інші особи, передбачені цим Законом.

Пільги для учасників війни визначено статтею 14 Закону №3551-XII.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 14 Закону №3551-XII учасникам війни (статті 8, 9) надаються такі пільги: безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування. Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування визначаються Кабінетом Міністрів України.

Механізм забезпечення структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» та «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», визначений Порядком забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 №187 (далі - Порядок №187).

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 Порядку №187 органи соціального захисту населення забезпечують відповідно до цього Порядку безоплатними путівками до санаторно-курортних закладів згідно з медичними рекомендаціями в порядку черговості ветеранів війни, осіб, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», - за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Згідно з пунктом 5 Порядку №187 путівки видаються особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, в порядку черговості. Для одержання путівки подається заява та медична довідка закладу охорони здоров`я за формою № 070/о.

Після закінчення строку дії зазначеної медичної довідки, але не рідше ніж один раз на три роки, подається нова медична довідка. У разі неподання такої довідки особа, яка понад три роки перебуває на обліку для забезпечення санаторно-курортною путівкою, знімається з обліку.

Відповідно до пункту 9 Порядку №187 особи з інвалідністю загального захворювання та особи з інвалідністю з дитинства забезпечуються путівками строком на 18-21 день в порядку черговості.

Відповідно до пункту 19 Порядку 187 грошова компенсація замість санаторно-курортної путівки для осіб з інвалідністю внаслідок війни та осіб з інвалідністю, зазначених у статті 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», і компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування учасникам бойових дій, учасникам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та особам, зазначеним у статтях 6-1, 6-3 і 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», виплачується в порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 №785, а грошова компенсація замість санаторно-курортної путівки та вартість самостійного санаторно-курортного лікування деяким категоріям осіб з інвалідністю відповідно до статті 29 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» виплачується в порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2007 р. №150.

Судом встановлено, що позивач зверталася до відповідача з заявою про відшкодування повної вартості санаторно-курортного лікування як учасник війни в розумінні Закону №3551-XII, тому посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати деяким категоріям осіб з інвалідністю грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування» від 7.02.2007 №150 (далі - Порядок №150) є безпідставним. Порядок №150 визначає механізм виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування (далі - грошова компенсація за путівку та за самостійне лікування) деяким категоріям осіб з інвалідністю, та її розміри.

Оскільки позивач просить відшкодувати повну вартість санаторно-курортного лікування як ветерану війни - учасник війни відповідно до статті 14 Закон №3551-XII, то механізм виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки (далі - грошова компенсація) та компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування, передбачених Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ( 3551-12), «Про жертви нацистських переслідувань» (1584-14) та «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» врегульовано Порядком виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 № 785 (далі - Порядок №785).

Відповідно до пункту 2 Порядку №785 грошова компенсація виплачується особам з інвалідністю внаслідок війни та особам з інвалідністю, зазначеним у статті 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Грошова компенсація виплачується у таких розмірах (округлених до однієї гривні): особам з інвалідністю I і II групи - 100 відсотків середньої вартості путівки.

Після отримання особами з інвалідністю внаслідок війни та особами з інвалідністю, зазначеними у статті 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», грошової компенсації наступний період перебування їх на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням або для отримання наступної грошової компенсації обчислюється з дня подання ними заяви та інших документів.

Згідно з пунктом 5 Порядку №785 підставою для виплати компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування є такі документи: заява про виплату компенсації; про сплату повної вартості санаторно-курортної путівки, про підтвердження проходження санаторно-курортного лікування або зворотний талон санаторно-курортної путівки строком санаторно-курортного лікування не менш як 18 днів; посвідчення особи, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 4 цього Порядку.

Як встановлено судом ОСОБА_1 , перебуває на обліку для безплатного забезпечення санаторно-курортним лікуванням в Управлінні праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради з 02.03.2020, тобто з часу звернення з відповідною заявою.

Вказана обставина визнається сторонами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до відповідача із заявою від 18.10.2021 про відшкодування повної вартості самостійно придбаної путівки на санаторно-курортне лікування.

До вказаної заяви нею долучено копію зворотного талону до путівки №645197, чек на суму 12 100 грн 8 к. ОСОБА_1 ; копію зворотного талону до путівки №645198, чек на суму 12 100 грн 8 к. ОСОБА_2 ; копії посвідчення учасника війни - інваліда 2 групи ОСОБА_2 та посвідчення учасника війни - інваліда 1 групи по зору ОСОБА_1 .

Відповідач листом від 11.11.2021 №1480 повідомив ОСОБА_1 про необхідність поновлення медичної довідки форми 070/о та надати документ про сплату повної вартості санаторно-курортної путівки, вказавши, що право на отримання компенсації за самостійне санаторно-курортного лікування вона набуде у 2022 році.

Пунктом 4 Порядку №785 передбачено, що компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування учасникам бойових дій, учасникам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, зазначеним у статтях 6 1, 6 3 і 6 4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», та ветеранам праці відповідно до Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» виплачується за їх бажанням у розмірі вартості самостійного санаторно-курортного лікування на час проведення оздоровлення, але не більше ніж середня вартість санаторно-курортної путівки, визначена відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Відповідно до пункту 4-1 Порядку №785 після отримання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування особами, зазначеними у пункті 4 цього Порядку, період наступного їх перебування на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням або для отримання наступної компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування обчислюється з дня подання ними заяви та необхідних документів.

Саме така позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 17.04.2018 в справі №308/11674/16-а.

Відповідно до пункту 6 Порядку 785 грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.

ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою від 18.10.2021 про відшкодування повної вартості самостійно придбаної путівки на санаторно-курортне лікування за період з 28.05.2021 по 20.06.2021.

Ураховуючи дату звернення позивача з відповідною заявою (18.10.2021) та виходячи із встановленого пунктом 6 Порядку 785 строку (два роки після звернення), право на отримання грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування у позивача ще не настало.

Суд не може встановити обов`язок здійснити виплату компенсації на майбутнє. Встановлення будь-яких виплат на майбутнє не узгоджується з існуючими способами захисту, оскільки прийняття рішення під умовою неможливо.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність свого рішення виконав.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку поведінці відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, суд вважає, що така станом на час звернення позивача до суду з даним позовом не призвела до порушення права позивача на отримання грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди та встановлення про контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно до положень статті 139 КАС України не підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору.

Керуючись статтями 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради (вул. Грушевського, буд. 7, м. Борислав, Львівська область, 82300, ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій і бездіяльності, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома