Справа № 600/2075/21-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2022-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/2075/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Лобаченко Олександр Вікторович, до Придністровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

11.05.2021 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Лобаченко Олександр Вікторович (позивач), до Придністровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправною та скасувати постанову Придністровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №СЕ235588 від 08.04.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №СЕ235588 від 08.04.2021 є протиправною та винесена з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню так, як позивач в даному випадку, не може вважатися перевізником і, відповідно, не може нести відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів.

Позивач вважає, що відповідачем не встановлено, що саме позивач був перевізником, в той час як позивачем від перевізника отримано Товарно-транспортну накладну №031 від 18.02.2021, в якій зазначено відомості про автомобільного перевізника, який на момент фіксування правопорушення і по цей час на законних підставах користується транспортним засобом, який належить позивачу на праві власності. Також, постанова не містить будь-які дані про вантаж, що перевозився, товарно-транспортну накладну на вантаж та хто зазначений в ній як замовник та отримувач вантажу, а також автомобільний перевізник, відсутня фотофіксація або відеофікасація самого правопорушення, яким саме засобом вимірювання було зафіксоване правопорушення та чи має воно відповідний сертифікат, та чи пройшло відповідну повірку до вимог чинного законодавства України.

Також, повідомив, що постанову позивач отримав 30.04.2021, після розгляду зазначеної справи Управління Укртрансбезпеки в Чернівецькій області, проведеній без повідомлення та участі представника ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене вважає, що відповідачем оскаржувану постанову прийнято необґрунтовано, без врахування всіх обставин у справі, а тому така постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що інспекторами Придніпровського міжрегіонального управлінням Укртрансбезпеки в рамках проведення заходів державного контролю відповідно до Порядку здійснення державною контролю па автомобільному транспорті №1567, шляхом проведення рейдової перевірки. 18.02.2021 на а/д Н-23, 263 км, перевірено транспортний засіб марки Volvo FН 13.440 реєстраційний номер НОМЕР_1 . (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ), з напівпричепом марки АСКЕRMANN, реєстраційний номер НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ), що використовується в своїй діяльності автомобільним перевізником ОСОБА_1 .

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснювалася на підставі направлення на рейдову перевірку №009239 від 12.02.2021 та Графіка проведення рейдових перевірок Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки у період з 15.02.2021 по 21.02.2021.

Під час здійснення документального габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача, відповідно до пп. 5-1 п. 2 Порядку №879, посадовими особами Управління під час проведення рейдової перевірки зафіксовано перевищення нормативно визначених вагових параметрів транспортного засобу із вантажем на повну масу транспортного засобу -54, 32 т, що на 35.8% перевищує нормативно визначені 40 т та відсутність у водія позивача при здійсненні перевезення вантажу оформленого дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень.

За результатами проведення рейдової перевірки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №261172 від 18.02.2021, в якому вказано, що автомобілем марки Volvo FН 13.440 реєстраційний номер НОМЕР_1 , (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ) з напівпричепом марки АСКЕRMANN, реєстраційний помер НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ), здійснювалось надання послуг з перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень транспортного засобу із вантажем на повну масу транспортного засобу - 54, 32 т. що на 35,8% перевищує нормативно визначені 40 т та відсутність у водія позивача при здійсненні перевезення вантажу оформленого дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень, тобто без документів передбачених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме без дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових параметрів, відповідальність за яке передбачено абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Таким чином, посадовими особами Укртрансбезпеки встановлено, що транспортний засіб марки Volvo FН 13.440 реєстраційний номер НОМЕР_1 , (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ), з напівпричепом марки АСКЕRMANN, реєстраційний номер НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ), належить позивачу. Також, було встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа підприємець основним видом діяльності якого є "49.41 Вантажний автомобільний транспорт", який включає усі види перевезень вантажним автомобільним транспортом, що також підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Постановою Придністровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки (Чернівецька область) №СЕ235588 ВІД 08.04.2021 застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф в сумі 34000 гри.

Під час проведення перевірки, посадовим особам Укртрансбезпеки, були надані до перевірки, водієм транспортного засобу - ОСОБА_2 , документи, з яких вбачається, що власником транспортного засобу та перевізником вантажу є позивач, а саме реєстраційні документи на транспортний засіб. Згідно зі ст. 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт" саме на підставі зазначених документі» здійснюються внутрішні перевезення вантажів і інформація котра міститься в них вказана є достатньою для встановлення особи перевізника. Зі вказаних документів вбачається, що транспортний засіб знаходився саме в користуванні позивача, котрий і є перевізником вантажу. Зазначена позиція узгоджується з висновками наданими, за аналогічних обставин, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 18.04.2018 № 814/1461/16.

Також, зауважив, що позивачем не було наведено доказів котрі підтверджували б факт передачі вказаних транспортних засобів, на законних підставах, іншим особам, для здійснення ними господарської діяльності, чим порушено ч. 1 ст. 77 КАСУ.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.05.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 виданий 08.12.1997 Садгірським РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 17-20).

Згідно з Інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач з 25.06.2002 року зареєстрований як фізична особа-підприємець. Основний вид діяльності: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; роздрібна торгівля деталями та приладдям до автомобілів; вантажний автомобільний транспорт; торгівля іншими транспортними засобами; торгівля автомобілями та легковими транспортними засобами(а.с. 34).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу транспортного засобу серії НОМЕР_4 за позивачем зареєстрований транспортний засіб марки Volvo FН 13.440 реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 9-10).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу транспортного засобу серії НОМЕР_7 за позивачем зареєстрований напівпричеп марки АСКЕRMANN, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 13-14).

На підставі направлення на перевірку №009239 від 12.02.2021 та Графіка проведення рейдових перевірок Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки у період з 15.02.2021 по 21.02.2021, інспекторами Придніпровського міжрегіонального управлінням Укртрансбезпеки 18.02.2021 на а/д Н-23, 263 км, перевірено транспортний засіб марки Volvo FН 13.440 реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки АСКЕRMANN, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 33).

За результатами проведеної рейдової перевірки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №261172 від 18.02.2021, яким зафіксовано факт надання позивачем послуг з перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень транспортного засобу із вантажем на повну масу транспортного засобу - 54, 32 т. що на 35,8% перевищує нормативно визначені 40 т та відсутність у водія позивача - ОСОБА_2 при здійсненні перевезення вантажу оформленого дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень, тобто без документів передбачених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт», а саме без дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових параметрів, відповідальність за яке передбачено абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Листом №1179/40/23-21 від 11.03.2021 відповідач повідомив позивача, що 07.04.2021 він запрошується до приміщення Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Додатково повідомлено, що у випадку неявки уповноваженої особи в зазначений термін, справа буде розглянута без участі позивача (а.с. 32).

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідач постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №СЕ235588 від 08.04.2021, за порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність за яке передбачена абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 34000,00 грн (а.с. 21).

Вважаючи протиправною постанову СЕ235588 від 08.04.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Стаття 19 Конституції України в першому реченні закріплює автономію особистості в її різноманітній життєдіяльності, а у другому реченні містить її королларій, передбачаючи, що держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень визначено Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року №2344-III (Закон №2344-III).

Із змісту ч. 14, 17 ст. 6 Закону №2344-III вбачається, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезень пасажирів та/чи вантажів.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабміну України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 33 Закону №2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Відповідно до ст. 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Так, документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є, зокрема:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Вказаний у цій статті перелік документів не є вичерпний.

Щодо доводів позивача про відсутність у нього статусу перевізника, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Натомість позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження передачі транспортного засобу іншим особам, для здійснення ними господарського діяльності. Відтак, твердження позивача про відсутність у нього статусу перевізника не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Також суд спростовує доводи позивача про порушення п. 26 "Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.11.2006 № 1567, через неповідомлення про розгляд справи.

Так, Листом №1179/40/23-21 від 11.03.2021 відповідач повідомив позивача, що 07.04.2021 він запрошується до приміщення Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Додатково повідомлено, що у випадку неявки уповноваженої особи в зазначений термін, справа буде розглянута без участі позивача. Вказане підтверджується списком згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих.

Крім іншого, суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу. Державні (комунальні) підприємства за наявності підстав зобов`язані вжити заходів щодо стягнення в порядку регресу збитків з інших суб`єктів господарювання або стягнути збитки з винних працівників підприємства відповідно до вимог законодавства про працю.

Встановлені законодавцем шляхи відшкодування збитків надають можливість позивачу звернутися із відповідним позовом.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваної позивачем постанови, а тому, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що інші доводи сторін, наведені у цій справі, вищезазначених висновків суду не спростовують.

При цьому суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Лобаченко Олександр Вікторович, до Придністровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, - відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 );

Представник позивача - адвокат Лобаченко Олександр Вікторович (провул. Ювілейний, 5А, м. Оріхів, Запорізька область);

Відповідач - Придністровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті (, вул. Руська, 248-У, м. Чернівці, Чернівецька область, 58023);

Суддя В.О. Григораш