Справа № 460/11889/21
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2022-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2022 року м. Рівне №460/11889/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВиконавчого комітету Рівненської міської ради Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - відповідач 1), Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - відповідач 2) про визнання незаконним надання неповної інформації на запит і зобов`язання надати наступну публічну інформацію: відомості про освіту заступника начальника управління містобудування та архітектури ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 09.03.2021 з метою підготовки журналістського матеріалу, вона надіслала на електронну адресу Виконавчого комітету Рівненської міської ради із запитом про надання інформації щодо заступника начальника управління ОСОБА_2 . Листом від 15.03.2021 № 01-13/29 управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради надало відомості про завдання, обов`язки та повноваження заступника начальника управління ОСОБА_2 та про його заробітну плату. Разом з тим, позивачу відмовлено у наданні копії біографії зазначеної особи, мотивуючи це тим, що біографію посадових осіб органів місцевого самоврядування не віднесено до публічної інформації. Отже, позивач отримала публічну інформацію лише частково. У зв`язку з чим я вважає, що мало місце порушення права на доступ до публічної інформації, а саме надання неповної інформації на запит. Відтак, з підстав наведених у позовній заяві, позивач просив суд позов задовольнити повністю.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги відповідач 1 не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що позивачу була надана вся запитувана інформація. Щодо відсутності інформації про освіту в автобіографії, то відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Вказує, що інформація про освіту ОСОБА_2 є конфіденційною і може бути розголошена лише з його згоди, а тому відповідач 1 просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Позиція відповідача 2 щодо заявлених позовних вимог наведена ним у відзиві на позов, відповідно до змісту якого він вказує, що відповідно до частини 2 статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, свого житла і кореспонденції відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією законами України. Підсумовуючи вищевикладене вважає, що дії Управління при надані відповіді на запит прийнято у спосіб передбачений законодавством. А тому просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 30.08.2021 прийнято дану позову заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

09.03.2021 позивач надіслала на електронну адресу Виконавчого комітету Рівненської міської ради запит на інформацію, в якому просила надати інформацію про:

1) біографію ОСОБА_2 ;

2) його дисциплінарні стягнення, службові відзнаки тощо, якщо такі були;

3) посадові обов`язки на його нинішній посаді та інформацію про інші посади, які він обіймав у міській раді;

4) його заробітну плату від початку роботи у структурних підрозділах міської ради по час надання відповіді на запит помісячно.

Листом від 15.03.2021 № 01-13/29 управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради надало відомості про завдання, обов`язки та повноваження заступника начальника управління ОСОБА_2 та про його заробітну плату. Разом з тим, у своїй відповіді відмовлено у наданні копії біографії зазначеної особи, мотивуючи це тим, що біографію посадових осіб органів місцевого самоврядування не віднесено до публічної інформації.

Листом від 16.03.2021 № 13-104 виконавчий комітет Рівненської міської ради надав інформацію стосовно дисциплінарних стягнень і заохочень ОСОБА_2 , одночасно повідомивши про те, що біографічна довідка є складовою особової справи працівника, яка містить персональні дані та є документом для службового користування.

Листом від 17.03.2021 № 13-104 виконавчий комітет Рівненської міської ради надіслав копію автобіографії ОСОБА_2 , з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». З копії цієї автобіографії вбачається, що в ній наявні лише відомості про трудовий шлях згаданої вище особи.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо не надання інформації про освіту ОСОБА_2 , позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право на отримання, зберігання та поширення інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, регулюються Законом України "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон України від 13.01.2011 № 2939-VI).

Статтею 1 цього Закону визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно із ст.12 Закону, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Пунктом 1 ч.1 ст.13 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закон визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Частиною 1 та 2 статті 2 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI визначено, що метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Аналіз цього визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону № 2939-VI свідчить, що публічною інформацією є наявна відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях: уся інформація, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб`єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI).

Частина 5 статті 19 Закону №2939-VІ передбачає, що запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Судом встановлено, що вимоги щодо форми та змісту запиту на отримання публічної інформації були дотримані позивачем, запит належним чином оформлений, направлений та отриманий відповідачем.

Відповідно до ч.1, 4 ст.20 Закону №2939-VІ розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що із запитом на інформацію до розпорядника інформації має право звернутися фізична особа. Запит може надаватися у письмовій формі чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Розпорядник повинен надати відповідь на запит не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Проте, строк може бути продовженим, у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних.

Відповідно до наявних матеріалів у справі відповідачі стверджують, що біографію посадових осіб органів місцевого самоврядування не віднесено до публічної інформації. Натомість біографічна довідка є складовою особової справи працівника, яка відповідно до п.2 ст.14 та пп.1, 2 Закону України "Про захист бази персональних даних" містить персональні дані та є документом для службового користування. Крім того, у відзиві на позов відповідач 1 стверджує, що інформація про освіту ОСОБА_2 є конфіденційною і може бути розголошена лише з його згоди.

З наведеними висновками суд категорично не погоджується, та вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України № 2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Так, суд звертає увагу, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону(ч.1 ст. 7 Закону України № 2939-VI); таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську, розвідувальну таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю (ч.1 ст. 8 Закону України № 2939-VI); до службової може належати така інформація: що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці (ч.1 ст. 9 Закону України № 2939-VI).

У рамках цієї справи суд звертає увагу на приписи закріплені у ч. 2 ст.5 Закону України "Про захист персональних даних" відповідно до яких персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 20.01.2012 № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України зробив наступний висновок: "Вирішуючи питання щодо конфіденційності інформації про особу, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування та членів її сім`ї, Конституційний Суд України виходить з такого, що належність інформації про фізичну особу до конфіденційної визначається в кожному конкретному випадку. Перебування особи на посаді, пов`язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів-суб`єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві».

Відтак, з аналізу вказаних правових висновків можна ствердити, що інформація щодо біографічних даних заступника начальника управління містобудування та архітектури ОСОБА_2 , посадової особи органу місцевого самоврядування, не може розглядатися як персональна, або службова чи конфіденційна, як стверджують відповідачі.

Крім того, п.1-3 ч.2 ст.6 Закону №2939-VI передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог ("трискладовий тест"):

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошення інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав "трискладового тесту" означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Таким чином, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник у відповіді на запит вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію. В іншому випадку така відмова надати запитувану інформацію є необґрунтованою та такою, що суперечить Закону. Висновки такого змістом викладені у постанові Верховного Суду у справі №826/10264/17 від 27.04.2020.

Запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1-3 ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI.

Ці вимоги називають «трискладовим тестом», який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації.

Відтак передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації є застосовування до такої інформації «трискладового тесту».

Позаяк, тягар доведення того, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.

За таких умов, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник в листі вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності сукупності всіх трьох підстав «трискладового тесту» означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Зважаючи на наведене, підстав для відмови позивачу у наданні запитуваної інформації про освіту заступника начальника управління містобудування та архітектури ОСОБА_2 , немає.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Також, суд звертає увагу на правову позицію Європейського Суду з прав людини викладену у справі "Ляшко проти України", рішення від 10.08.2006, заява №21040/02, де вказано, що преса відіграє важливу роль в демократичному суспільстві. Хоча вона не повинна переступати певні межі, зокрема, що стосується захисту репутації та прав інших, а також розголошення конфіденційної інформації, обов`язком преси, тим не менш, є поширення інформації та ідей у спосіб, сумісний із її обов`язком і відповідальністю, щодо всіх питань, що становлять громадський інтерес [...] Свобода преси надає громадськості один з найкращих засобів отримання інформації та формування ідей та ставлення до політичних лідерів. [...] Межі припустимої критики за певних обставин можуть бути ширшими, коли йдеться про державного службовця, що виконує свої повноваження, ніж коли йдеться про фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовній вимоги підлягають до задоволення повністю, шляхом визнання протиправними дії Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо надання неповної інформації на запит ОСОБА_1 від 09.03.2021 та зобов`язання надати наступну публічну інформацію: відомості про освіту заступника начальника управління містобудування та архітектури ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів солідарно судовий збір у сумі 908,00грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнання протиправними дії Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо надання неповної інформації на запит ОСОБА_1 від 09.03.2021.

Зобов`язати Виконавчий комітет Рівненської міської ради, Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради надати ОСОБА_1 наступну публічну інформацію: відомості про освіту заступника начальника управління містобудування та архітектури ОСОБА_2, відповідно до поданого запиту від 09.03.2021.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради солідарно судові витрати на суму 908,00грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 18 березня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Виконавчий комітет Рівненської міської ради (вул. Соборна, буд.12а,м. Рівне,33000, ЄДРПОУ/РНОКПП 04057758) Відповідач - Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради (вул.Лермонтова, 6,м.Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 02499015)

Суддя Д.П. Зозуля