Справа № 120/15794/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 р. Справа № 120/15794/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Барської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язанння вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ), які подані її представником - адвокатом Спесивцевим В.В., до Барської міської ради (відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття нормативного та іншого акту у формі рішення за результатами розгляду її клопотання про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, у межах норм безоплатної приватизації, для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2 га, яка розташована на території Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області та зобов`язати останнього розглянути таке клопотання.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 15.06.2021 позивач засобами поштового зв`язку направила на адресу відповідача клопотання про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, за кадастровим номером: :02:002:0240, яка розташована на території Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області, додавши до клопотання усі необхідні документи. Однак відповідач, отримавши таке клопотання, передбаченого законом рішення за наслідками його розгляду (про надання дозволу або мотивованої відмови у наданні) не прийняв, що, на думку позивача, вказує на наявність в його поведінці ознак бездіяльності. За таких обставин позивач з метою захисту своїх прав звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 19.11.2021 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

Копія вказаної ухвали разом із копіями позовних матеріалів були надіслані на електронну адресу Барської міської ради 25.11.2021 та доставлені адресату в електронному вигляді, що підтверджується складеною відповідальним працівником суду довідкою від 25.11.2021. Однак у встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав.

Як зазначено у ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 15.06.2021 позивач засобами поштового зв`язку направила на адресу Барської міської ради клопотанням про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, за кадастровим номером: :02:002:0240, яка розташована на території Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області. До клопотання позивач додала викопіювання із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, а також копії свого паспорта громадянина України та реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Відповідне клопотання було вручено відповідачу 23.06.2021, однак жодного рішення щодо нього Барською міською радою прийнято не було.

Надалі, згідно листа-відповіді від 25.10.2021 за № 3862, Барська міська рада повідомила позивача про те, що на вказану земельну ділянку органом місцевого самоврядування уже була наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо передачі її у власність іншим громадянам.

Позивач вважає, що по суті її клопотання розглянуто не було та відповідного рішення із цього питання сесія міської рада не приймала, що на її думку вказує на протиправну бездіяльність відповідача. А тому за захистом своїх прав та інтересів звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

За змістом статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких зокрема належать і землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з частиною 1 статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Положеннями частини третьої статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 розділу ЗК України.

Так, згідно із статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

В силу положень частини 7 статті 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Такі питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Отже, аналізуючи вказані норми права, суд наголошує на тому, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або ж мотивовану відмову у його наданні лише у формі рішення, прийнятого на пленарному засіданні відповідної ради.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права наведена у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 813/481/17, від 25.02.2019 у справі № 347/964/17, від 22.04.2019 у справі № 263/16221/17, від 08.11.2019 у справі № 420/914/19, від 09.10.2020 у справі № 1840/3664/18.

Крім того, суд звертає увагу, що законом визначено конкретний (місячний) строк для розгляду органом місцевого самоврядування клопотання громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З цією метою частиною п`ятою статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Натомість, як встановлено судом, відповідач отримавши клопотання позивача від 15.06.2021 засобами поштового зв`язку 23.06.2021 не здійснив його розгляд у належний спосіб, адже надіслання позивачу листа - відмови від 25.10.2021 № 3862 не може вважатися вирішенням безпосередньо Барською міською радою, як органом місцевого самоврядування, в розумінні положень Земельного кодексу України питання щодо надання або відмову у наданні громадянину дозволу на розробку проекту землеустрою (технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок).

До того ж, відповідне рішення має бути прийняте на пленарному засіданні відповідної ради та після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Тобто, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою має оформлятись розпорядчим індивідуальним правовим актом, у цьому випадку - рішенням Барської міської ради. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Більше того, за висновками Верховного Суду (постанова від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17) відсутність належним чином оформленого рішення про надання дозволу або про відмову у наданні такого дозволу після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, незважаючи на надсилання заявнику листа про розгляд його клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Таким чином, оскільки Барською міською радою не прийнято рішення відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України за наслідками розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, тому суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач у своїй поведінці допустив бездіяльність, яка виходячи із обставин справи є протиправною.

Отже, в цій частині вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Додатково слід зазначити, що під час розгляду справи суд не вдається до оцінки правомірності підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, зазначених у листі за № 3862 від 25.10.2021. Суд враховує, що такий лист немає самостійного правового значення, оформлений всупереч визначеній законом процедурі та не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні положень КАС України.

Щодо наступної позовної вимоги про зобов`язання відповідача розглянути клопотання ОСОБА_1 від 15.06.2021 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо спірної земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, відповідачем не прийнято відповідного рішення по суті заяви (клопотання) позивача (про надання чи відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою).

Таким чином, встановивши протиправну бездіяльність Барської міської ради щодо неналежного розгляду клопотання позивача, достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача розглянути клопотання позивача від 15.06.2021 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Ходацької сільської ради Барського (Жмеринського) району Вінницької області та прийняти з цього приводу відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Так, судом встановлено, що позивачем згідно квитанції № 10 від 15.11.2021 при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., який, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Що стосується відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн., то суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас в силу вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та ряді постанов Верховного Суду від 09.02.2021 у справі № 817/1629/15, від 26.02.2021 у справі № 2а-1670/7079/11 та інші.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Спесивцевим В.В. укладено Договір про надання правничої допомоги № 10/12-20 від 14.12.2020 (далі - Договір).

За умовами цього Договору (п. 1.6) Гонорар за цим Договором вноситься клієнтом протягом трьох днів з дня підписання цього Договору, або у інших випадках з дня фактичного виконання робіт, що підтверджується відповідним розрахунком. Підтвердженням факту внесення Клієнтом гонорару є складений Адвокатом письмовий документ (розписка, прибутковий касовий ордер, квитанція тощо).

Розрахунок виконаних робіт (наданих послуг) № СВВ-000025 від 30.12.2021 згідно договору про надання правової допомоги 10/12-20 від 14.12.2020, містить поетапне визначення проведених робіт (надані послуги) адвокатом у даному адміністративному спорі:

- ознайомлення із первинними документами Замовника з метою підготовки позовної заяви до суду - (1 год.);

- підготовка позовної заяви з відповідними додатками - (2 год.);

- сплата судового збору - (30 хв.);

- подання позовної заяви до суду - (1 год.);

Додатково, розрахунком зазначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на день складання акту складає для працездатних осіб 2270 грн., 1 година роботи адвоката 1000,00 грн. Всього адвокатом витрачено 4 год. 30 хв., а отже вартість наданих послуг становить 4500,00 грн. (без ПДВ).

Згідно з квитанції до прибуткового касового ордера № 301221/30 від 30.12.2021 позивач оплатила гонорар адвоката в сумі 4500,00 грн. за надання правничої допомоги на підставі вищевказаного Договору від 14.12.2020.

Таким чином, витрати позивача в розмірі 4500,00 грн. на професійну правничу допомогу адвоката дійсно мали місце.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У той же час, суд дійшов висновку, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. Так, суд не ставить під сумнів вартість однієї години часу, витраченої адвокатом на надання позивачу правових послуг, оскільки відповідний розмір погоджений сторонами, однак, кількість часу витраченого адвокатом на оформлення позовних матеріалів та її поданням до суду, на переконання суду є непропорційною складності справи та предмету спору, адже у позові заявлено лише одну вимогу, що пов`язана із розглядом клопотання про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою. Більше того, згідно з інформацією, яка міститься в автоматизованій комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду" на протязі 2021 року адвокатом Спесивцевим В.В. від імені фізичних осіб (позивачів) до Вінницького окружного адміністративного суду подано значну кількість позовних заяв до різних органів місцевого самоврядування, предмет та підстави яких є аналогічними до предмету та підстав даного позову. Наведене вкотре вказує на те, що дана справа для адвоката не потребувала вивчення великого обсягу фактичних даних та значних зусиль на підготовку позовної заяви.

Отже, вищевикладені обставини дають суду підстави для висновку про те, що обґрунтованим та пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 2000,00 грн., яка відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 291, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Барської міської ради щодо не прийняття рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 15.06.2021 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Ходацької сільської ради Барського (Жмеринського) району Вінницької області.

Зобов`язати Барську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 15.06.2021 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Ходацької сільської ради Барського (Жмеринського) району Вінницької області та прийняти з цього приводу відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок), а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Барської міської ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 22.03.22.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Барська міська рада (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, 6, м. Бар, Вінницька область, 23000, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович