Справа № 460/1437/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/1437/21 пров. № А/857/18917/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року (суддя Комшелюк Т.О., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту 23.06.2021р.),

в адміністративній справі №460/1437/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області,

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління ДПС у Рівненській області (далі ГУ ДПС у Рівненській області), в якому, з урахуванням уточнень, просив: 1) визнати протиправними дії ГУ ДПС у Рівненській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2020 року №Ф-124146-52 про стягнення 7434,62 грн. заборгованості зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 та скасувати вимогу як незаконну; 2) зобов`язати ГУ ДПС у Рівненській області повернути кошти безпідставно стягнуті внаслідок його протиправних дій, в процесі здійснення виконання виконавчого провадження ВП №64454215 від 11.02.2021 року Рокитнівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо стягнення 7434,62 грн. боргу.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив повністю відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Рівненській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2020 року №Ф-124146-52 про стягнення 7434,62 грн. заборгованості зі сплати єдиного внеску з ОСОБА_1 . Визнано протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-124146-52 від 09 листопада 2020 року в повному обсязі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції від 23 червня 2021 року не погодився відповідач ГУ ДПС у Рівненській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому вважає рішення суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (відповідач) покликається на те, що позивач ОСОБА_1 провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, та має чинне свідоцтво адвоката, а тому відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є платником єдиного внеску. Зазначає, що позивачем ні до контролюючого органу, ні до матеріалів справи не долучено жодного доказу сплати єдиного внеску роботодавцем за позивача, отже на думку відповідача, ОСОБА_1 повинен самостійно визначити базу нарахування страхового внеску. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 23 червня 2021 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подав суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене відповідачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи з 01.04.2004 року та отримує пенсію по інвалідності, відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

Згідно довідки до акта повторного огляду медико-соціальною експертною комісією серії РВН № 0188882 з 28.03.2012р. ІІ група інвалідності встановлена довічно (а.с. 11).

15 листопада 2018 року було зареєстровано адвокатське бюро «Володимира Дідошака» і взято на облік Рокитнівським відділенням Сарненської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області, як платник єдиного внеску, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №0000702 (а.с. 6).

Припинено юридичну особу адвокатське бюро «Володимира Дідошака», в результаті ліквідації 20.08.2019 року, згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №2000702 (а.с. 6).

Відповідно до відомостей облікової картки платника ЄСВ за позивачем обліковано недоїмку зі сплати ЄСВ відповідно до самостійно поданої звітності про суми нарахованого ЄСВ за 2019 рік у сумі 7434,62 грн. (а.с. 33-39).

ГУ ДПС у Рівненській області 09 листопада 2020 року винесено вимогу про сплату боргу №Ф-124146-52 на суму 7434,62 грн. (а.с. 5).

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2020 року №Ф-124146-52 про стягнення з нього 7434,62 грн. заборгованості зі сплати єдиного внеску, звернувся із цим позовом до адміністративного суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач, який має інвалідність та отримує соціальну допомогу чи пенсію, звільнений від сплати єдиного внеску за себе в силу закону, натомість відповідач не довів правомірність прийнятого рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (далі Закон №2464-VI).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI).

Відповідно до пункт 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, до платників єдиного внеску відносяться особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

За приписами частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5--1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що від сплати за себе єдиного внеску звільняються особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема, юридичну практику, в тому числі адвокатську, за наявності таких умов: 1) якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років 2) або є особами з інвалідністю 3) або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Отже колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що ч.4 ст.4 Закону №2464-VI передбачено три різні умови, наявність хоча б однієї з яких надає пільги щодо сплати єдиного внеску.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Водночас пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону (ч.1 ст.30 Закону №1058-IV).

Розглядаючи у системному взаємозв`язку норми Закону №1058-IV та положення частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI, наявність в особи стійкого розладу функцій організму (інвалідності), як і досягнення пенсійного віку (визначеного статтею 26 Закону №1058-IV) є загальним страховим ризиком, вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.

У зв`язку з цим застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій, що логічно виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати.

Зазначена правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі №814/779/17, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

У межах даної справи судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та з 01.04.2004 року отримує пенсію по інвалідності.

Таким чином, окружний суд обґрунтовано вважав, що позивач в силу приписів ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільняється від сплати за себе єдиного внеску, оскільки є інвалідом 2 групи та отримує пенсію по інвалідності.

При цьому суд зазначає, що позивач може бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлений у ч.3 ст.10 Закону №2464-VI, а саме особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до податкового органу за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази укладання позивачем договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати єдиного внеску відповідно до вимог ч.4 ст.4 Закону №2464-VI, а договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не уклав, у нього відсутній обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскаржувану вимогу відповідача Головного управління ДПС у Рівненській області від 09.11.2020 № Ф-124146-52 про сплату боргу (недоїмки) не можна вважати правомірною, що є підставою для її скасування.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року в адміністративній справі №460/1437/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль