Справа № 380/3891/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/3891/21 пров. № А/857/22174/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Матковська З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року (головуючий суддя Сасевич О.М., м. Львів) у справі №380/3891/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зарахування стажу за зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

18.03.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із вимогою зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи в Жидачівському професійному ліцеї з 05.11.2001 р. по 01.07.2003 р. по сумісництву до основного педагогічного стажу та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу.

Позов обґрунтовує тим, що з 24.07.2020 позивач отримує пенсію за віком у відповідності до Закону України №1058. Загальний стаж роботи станом на день призначення пенсії становив - 37 років 02 місяці 23 дні, у тому числі стаж на посаді працівника освіти 29 років 05 місяців 22 дні. З 05.11.2001 по 01.07.2003 позивач працювала за сумісництвом на посаді викладача англійської мови. Вказує, що на день призначення пенсії у неї було понад 30 років спеціального (педагогічного) стажу, тому вона має право на нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач звернувся до Жидачівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про зарахування стажу роботу по сумісництву до основного педагогічного стажу. Листом №6400-6997/Г-02/8-1300/20 від 18.09.2020 у задоволенні такої заяви було відмовлено. Разом з тим, 05.10.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою аналогічного змісту, проте Листом №7589-7578/Г-52/8-1300/20 від 02.11.2020 у задоволенні такої заяви відмовлено, зазначено, що страховий стаж, врахований до пенсії, та становить 37 років 02 місяці 23 дні, в тому числі стаж на посаді вчителя 29 років 05 місяців 22 дні. Листом 337-9517/Г-52/8-1300/21 від 13.01.2021 повторно відмовлено позивачці у задоволенні заяви.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно п. 7-1 ч.1 «Прикінцевих Положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» викладене у листах №6400-6997/Г-02/8-1300/20 від 18.09.2020, №7589-7578/Г-52/8-1300/20 від 02.11.2020, № 337-9517/Г-52/8-1300/21 від 13.01.2021. Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу, який дає право на виплату одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно п.7-1 ч.1 «Прикінцевих Положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 період роботи на посаді викладача іноземної мови у Жидачівському професійному ліцеї по сумісництву з 05.11.2001 року по 01.07.2003 року та прийняти рішення про вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги, з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що законодавством не обумовлено, що особи мають право працювати на посадах робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, повний робочий день, тому робота на 0,5 чи 0.25 ставки зараховуються в спеціальний стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, а отже і для виплати грошової допомоги, за умови, що це основна робота. Робота за сумісництвом таке право не дає. Спеціальний стаж роботи визначається лише за основним місцем роботи у відповідності до записів у трудовій книжці чи уточнюючих довідок про роботу. Час роботи за сумісництвом до такого стажу не зараховується. Оскільки, стаж на посаді працівника освіти складає 29 років 05 місяців при необхідних 30 років для жінок, підстав для призначення одноразової грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій у позивачки немає. Зважаючи на викладені обставини, вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги відповідно до Закону №1058 правомірними та таким, що ґрунтуються на законах України та роз`яснювальних листах Пенсійного фонду України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

З 24.07.2020 ОСОБА_1 отримує пенсію за віком у відповідності до Закону України №1058.

Загальний стаж роботи станом на день призначення пенсії становив -37 років 02 місяці 23 дні, у тому числі стаж на посаді працівника освіти 29 років 05 місяців 22 дні.

З 05.11.2001 по 01.07.2003 позивач працювала на посаді викладача іноземної мови по сумісництву в Жидачівському ПТУ-81(Наказ №56-к від 05.11.2001). 19.03.2003 Наказ №139 проведена реорганізація ПТУ-18 у Жидачівський професійний ліцей. Зазначене підтверджується довідкою №116 від 26.03.2010 та іншими доказами, що містяться у матеріалах справи.

15.09.2020 позивачка звернулася до Жидачівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про зарахування стажу роботу по сумісництву до основного педагогічного стажу. Листом №6400-6997/Г-02/8-1300/20 від 18.09.2020 у задоволенні такої заяви відмовлено.

05.10.2020 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою аналогічного змісту, проте Листом №7589-7578/Г-52/8-1300/20 від 02.11.2020 у задоволенні такої заяви відмовлено, зазначено, що страховий стаж, врахований до пенсії, та становить 37 років 02 місяці 23 дні, в тому числі стаж на посаді вчителя 29 років 05 місяців 22 дні. Листом 337-9517/Г-52/8-1300/21 від 13.01.2021 повторно відмовлено позивачці у задоволенні заяви. Вважаючи такі відмови протиправними остання звернулася з позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної чи комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь- яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги та механізм виплати цієї допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 23.11.2011 № 1191 затверджено порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати. Відповідно до п. 2 вказаного порядку до страхового стажу, що визначає право на ви плату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, роботах на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Згідно із пунктом 7 Порядку №1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01.10.2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (30 років для жінок) роботи на певних визначених законодавством посадах, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач на час звернення з заявою про призначення пенсії досяг пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", будь-якого іншого виду пенсії не отримував.

Щодо зарахування періоду роботи на посаді викладача іноземної мови у Жидачівському ліцеї з 05.11.2001 року по 01.07.2003 року апеляційний суд вказує, що Постановою КМУ від 04.11.1993 № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років та встановлено, що в професійно-технічних навчальних закладах право на пенсію за вислугу років мають громадяни, які працювали на таких посадах: директора, їх заступники з навчально-виховної роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. Згідно висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 876/5312/17 сумісництвом є виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації. Зарахування виконуваної роботи на означеній посаді не ставиться у залежність від того, чи було це місце основним місцем роботи позивача чи за сумісництвом. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 30.01.2019 у справі №442/456/17. Отже, жоден нормативно - правовий акт, який входить до діючого законодавства України, не містить прямої заборони зараховувати до стажу роботи, який дає право на отримання пенсії за вислугу років працівникам освіти, роботу за сумісництвом.

Отже, у спірний період позивач працювала за сумісництвом на педагогічній посаді, а тому період з 05.11.2001 по 01.07.2003 року, слід зарахувати до спеціального стажу, який дає право позивачу на призначення пенсії за вислугу років як педагогічному працівнику.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 380/3891/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська