Справа № 380/10796/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (Відповідач), в якому із урахуванням уточненої позовної заяви від 21 липня 2021 року, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 на час звільнення 24 травня 2021 року грошової компенсації за невикористані 33 дні щорічної чергової та 14 днів додаткової відпусток. Всього 47 днів;

- зобов`язати та стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області грошову компенсацію за невикористані дні чергової та додаткової відпусток на користь ОСОБА_1 у розмірі 742046,70 грн за 690 днів чергової та додаткової відпустки станом на час звільнення 03 серпня 2020 року та 54485,22 грн за 47 днів невикористані дні відпусток станом на час звільнення 24 травня 2021 року. Всього на загальну суму 796531,92 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з 13 липня 1993 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах УМВС України у Львівській області, а з 07 листопада 2015 року по 03 серпня 2020 року та з 25 лютого 2021 року по 24 травня 2021 року на різних посадах ГУНП у Львівській області. На час звільнення зі служби 24 травня 2021 року стаж роботи позивача в органах міліції та поліції становив 33 роки 08 місяців 02 дні в календарному обчисленні та 34 роки 05 місяців 29 днів у пільговому обчисленні. Позивач вказує, що у період проходження ним служби на посадах в органах міліції та поліції державою було передбачено надання йому щорічної основної та додаткових відпусток, які він повністю не використав, та належної компенсації за невикористані відпустки не отримав. Так, на час звільнення позивача зі служби в поліції 03 серпня 2020 року роботодавець заборгував йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток загальною кількістю 690 днів та добровільно не бажав здійснити її виплату. У зв`язку з цим з метою захисту своїх порушених прав позивач звернувся з позовом до суду (справа № 380/12368/20). Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі № 380/12368/20 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 690 днів відпустки. Також позивач зазначає, що на час звільнення його зі служби в поліції 24 травня 2021 року роботодавець заборгував йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток загальною кількістю 47 днів та добровільно не бажає здійснити її виплату. Позивач, покликаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19, стверджує, що у випадку звільнення особи з органів Національної поліції їй виплачується компенсація за всі невикористані нею дні як основної, так і додаткової відпустки. Разом за весь спірний у цій справі період грошова компенсація за невикористані дні відпусток становить 796531,92 грн, а саме: 742046,70 грн (за невикористані 690 днів щорічних основних та додаткових відпусток станом на час звільнення 03 серпня 2020 року) + 54485,22 грн (за невикористані 47 днів щорічних основних та додаткових відпусток станом на час звільнення 24 травня 2021 року). Оскільки відповідач відмовляється здійснити виплату грошової компенсації за невикористані 737 днів щорічних основних та додаткових відпусток позивач змушений звернутися з цим позовом до суду, який просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач, покликаючись на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 808/2122/18, вказує, що відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260), які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішення спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року. Щодо цього відповідач зазначає, що: протягом періоду проходження служби в поліції позивач з рапортом про надання йому будь-якої відпустки не звертався; будь-яких перешкод для використання відпусток у позивача не було; відсутні відомості про відмову у наданні позивачу будь-яких відпусток (основних, додаткових, соціальних, тощо); при звільненні зі служби в поліції позивачу було виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 01 січня 2021 року по 24 травня 2021 року кількістю 15 діб, про що вказано в наказі ГУНП у Львівській області № 178о/с від 24 травня 2021 року про звільнення позивача, який він не оскаржував.

Також відповідач зауважує, що позивач розпочав службу в органах внутрішніх справ 13 липня 1993 року, а тому за цей рік неможливо нарахувати 30 днів відпустки, позаяк позивач ніс службу менше ніж півроку. Зауважує, що проходження служби в органах внутрішніх справ позивач завершив 06 листопада 2015 року. 06 листопада 2015 року ГУ МВС України у Львівській області видало наказ № 906о/с «Про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку» за період з 01 січня 2016 року по 06 листопада 2015 року кількістю 35 діб. Більше того ГУНП у Львівській області як новостворена юридична особа розпочала своє існування 07 листопада 2015 року, тому безпідставними та необґрунтованими є будь-які позовні вимоги щодо правовідносин, які мали місце до її створення. Крім того, з огляду на відсутність запису про ліквідацію ГУ МВС України у Львівській області ГУНП у Львівській області є неналежним відповідачем щодо позовних вимог в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки до 07 листопада 2015 року. Відповідач уважає, що помилковим є зазначення у розрахунку за 2020 рік 33-ох календарних днів невикористаної відпустки, адже відповідно до наказу ГУНП у Львівській області № 235о/с від 03 серпня 2020 року за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час у 2020 році позивачу була виплачена грошова компенсація за 28 діб. Також, на думку відповідача, помилковим є наведений позивачем розрахунок суми грошової компенсації за невикористані дні відпустки, який ґрунтується на архівних відомостях, позаяк такі не містять усіх необхідних реквізитів документа, відтак не створюють жодних юридичних наслідків.

Ураховуючи вищевикладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 12 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 26 липня 2021 року клопотання позивача від 21 липня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у частині позовних вимог задоволено. Позовну заяву за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні залишено без розгляду в частині позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, за період з 25 травня 2021 року по день ухвалення судового рішення з розрахунку 1548,00 грн за кожен робочий день.

Ухвалою судді від 26 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 на час звільнення 24 травня 2021 року грошової компенсації за невикористані 33 дні щорічної чергової та 14 днів додаткової відпусток. Всього 47 днів;

- зобов`язати та стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області грошову компенсацію за невикористані дні чергової та додаткової відпусток на користь ОСОБА_1 у розмірі 742046,70 грн за 690 днів чергової та додаткової відпустки станом на час звільнення 03 серпня 2020 року та 54485,22 грн за 47 днів невикористані дні відпусток станом на час звільнення 24 травня 2021 року. Всього на загальну суму 796531,92 грн.

Ухвалою суду від 16 вересня 2021 року продовжено Головному управлінню Національної поліції у Львівській області процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву до 25 вересня 2021 року.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2021 року в задоволенні заяви позивача від 11 жовтня 2021 року про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 10 квітня 2018 року Головним управлінням Національної поліції у Львівській області, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

13 липня 1993 року позивача прийнято на службу в органи внутрішніх справ (наказ УВС № 298о/г від 13 липня 1993 року).

06 листопада 2015 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ (наказ УМВС № 784о/г від 06 листопада 2015 року).

Згідно з Витягом із наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06 листопада 2015 року «Про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку» визначено виплатити позивачу у зв`язку із звільненням з органів внутрішніх справ грошову компенсацію за невикористану відпустку в період проходження служби з 01 січня до 06 листопада 2015 року кількістю 35 діб.

07 листопада 2015 року позивач прийнятий на службу в поліцію (наказ ГУНП № 1о/с від 07 листопада 2015 року).

Згідно з Витягом із наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 03 серпня 2020 року № 235о/с «По особовому складу» позивача з 03 серпня 2020 року звільнено зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 4 частини 1 статті 77 (із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), виплативши грошову компенсацію за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час у 2020 році кількістю 17 діб основної відпустки та 09 діб додаткової відпустки.

Відповідно до Витягу із наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 25 лютого 2021 року № 25о/с «По особовому складу» на виконання вступної та резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 380/7046/20, допущеній судом до негайного виконання, позивача поновлено на посаді старшого слідчого спеціальної поліції відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області з 04 серпня 2020 року.

Згідно з Витягом із наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 24 травня 2021 року № 178о/с «По особовому складу» позивача з 24 травня 2021 року звільнено зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу), виплативши компенсацію за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час у 2021 році тривалістю 10 діб основної відпустки та 05 діб додаткової відпустки.

24 травня 2021 року позивач звернувся із рапортами до начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області, в яких просив виплатити йому грошову компенсацію за невідбуту частину відпустки за 2020 рік та додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020-2021 роки.

Листом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 14 червня 2021 року № 211-97/05/17-2021 позивача повідомлено на його рапорти від 24 травня 2021 року про те, що згідно з пунктом 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» йому нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористану в році звільнення відпустку в кількості 10 діб основної та 5 діб додаткової відпустки з фінансування за травень поточного року. Зазначеним законом не передбачена виплата компенсації за невикористані відпустки за минулі роки служби. При звільненні зі служби у серпні 2020 року позивачу також була виплачена грошова компенсація за невикористану в році звільнення відпустку в кількості 17 діб основної та 9 діб додаткової. Щодо компенсації невикористаних додаткових відпусток учасника бойових дій за 2020-2021 роки, то вони не підлягають компенсації відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки».

Також суд встановив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі № 380/12368/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення коштів задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 690 днів відпустки. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач, уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому на час звільнення 24 травня 2021 року грошової компенсації за невикористані 33 дні щорічної чергової та 14 днів додаткової відпусток (всього 47 днів), звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 737 днів щорічної основної та додаткових відпусток.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 161 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 181 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Частиною першою статті 24 Закону № 504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Частиною першою статті 19 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» визначено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про міліцію» держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.

За змістом частини першої статті 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення).

Пунктом 49 Розділу VІ Положення передбачено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.

Обчислення тривалості відпусток - подобове. Святкові дні, встановлені законодавством неробочими, до тривалості відпусток не включаються.

При визначенні тривалості відпусток не враховується також час, необхідний на дорогу до місця проведення відпустки і назад, у тому числі при поділі відпустки на дві частини, а також при відкликанні працівника з відпустки.

При наданні чергової та додаткової відпусток їх тривалість визначається діленням повного розміру кожної із відпусток на дванадцять і множенням на число повних місяців служби.

Згідно з пунктом 51 Розділу VІ Положення тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

За рішенням Міністра внутрішніх справ у виняткових випадках можуть надаватися чергові відпустки тривалістю 45 діб особам рядового і начальницького складу, які потребують подовженого відпочинку у зв`язку з особливо складними умовами служби.

Відповідно до абзацу першого пункту 52 Розділу VІ Положення чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року.

За змістом пункту 56 Розділу VІ Положення особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Суд відзначає, що Закон України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» втратив чинність 07 листопада 2015 року на підставі Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

Закон України № 580-VIIІ визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 92 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06 квітня 2016 року, визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим та восьмим пункту 8 розділу III Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Ураховуючи таке правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України та особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII, а саме: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів; відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється, та у разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції; за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення.

У рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні правові висновки щодо регулювання аналогічних спірних правовідносин викладені у постановах Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19 та від 31 березня 2021 року у справі № 320/3843/20, які суд враховує в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі № 380/12368/20, яке набрало законної сили, встановлено наступні обставини щодо невиплати відповідачем позивачу грошової компенсації за невикористані 690 днів відпустки станом на день його звільнення зі служби в поліції 03 серпня 2020 року:

«Судом встановлено, що згідно довідки від 08.09.2020 Головного управління національної поліції у Львівській області ОСОБА_1. в 2017 році - надано відпустку 03.07.2018, в 2018 році - надано відпустку 17.01.2019, 07.02.2019 (а.с.20).

Судом також встановлено, що згідно довідки від 19.09.2020 та від 18.11.2020 №733 виданої головою ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ОСОБА_1, про те що йому в 1998 році - надано відпустку з 12.10. по 12.11.1998, в 1999 році - надано відпустку з 01.09. по 06.10.1999, в 2000 році - надано відпустку з 29.12. по 05.02.2001, в 2001 році - надано відпустку з 03.12.2001 по 10.01.2002, в 2002 році - надано відпустку з 05.08. по 16.09.2002, в 2004 році - надано відпустку з 18.08. по 22.09.2004, в 2008 році - надано відпустку з 15.09. по 31.10.2008, в 2009 році - надано відпустку з 01.01. по 15.01.2009, в 2010 році - надано відпустку з 09.08. по 08.09.2010, в 2011 році - надано відпустку з 19.12.2011 по 03.02.2011, в 2012 році - надано відпустку з 31.12.2012 по 15.02.2013, за 2013 рік невикористана частина становить 18 діб, за 2014 рік - невикористана частина становить 43 доби. В особових картках на грошове забезпечення інформація про невикористанні відпустки за період з 1993 по 1997 роки, з 2005-2007 роки, та 2015 роки інформація відсутня (а.с.22).

Як встановлено судом з листа Головного управління національної поліції у Львівській області від 12.11.2020 №М-512/05/13/17-2020 (а.с.21) вказано, що відповідно до записів у особових картках позивача на грошове забезпечення інформує наступне: за 2017 рік надано 1 добу, за 2018 рік надано 2 доби. За невикористану відпустку у період проходження служби з 01 січня до 03 серпня 2020 року виплачена грошова компенсація (наказ ГУНП у Львівській області від 03.08.2020 № 235 о/с). Одночасно повідомлено, що в особових картках позивача на грошове забезпечення інформація про невикористанні відпустки за 2015, 2016, 2019 роки, відсутня.

Судом встановлено з архівної відомості № 1 за період з 01.01.2020 по 03.08.2020, ОСОБА_1 нараховано та виплачено компенсацію за відпустку 13138,47 грн (а.с.24).

Відповідно до наказу ГУНП в Львівській області від 03.08.2020 № 235 о/с, яким ОСОБА_1 з 03.08.2020 звільнено зі служби в поліції (а.с.14), суд встановив, що позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час у 2020 році у кількості 17 діб основної відпустки та 09 діб додаткової відпустки.

Разом з тим, як вказано позивачем та відповідачами не заперечується, невикористані дні чергової та додаткової відпустки, становлять: 1993 рік за 30 календарних днів; 1994 рік за 30 календарних днів; 1995 рік за 30 календарних днів; 1996 рік за 30 календарних днів; 1997 рік за 30 календарних днів; 1998 рік за 5 календарних днів; 2003 рік за 40 календарних днів; 2004 рік за 5 календарних днів; 2005 рік за 40 календарних днів; 2006 рік за 40 календарних днів; 2007 рік за 45 календарних днів; 2009 рік за 30 календарних днів; 2010 рік за 15 календарних днів; 2013 рік за 18 календарних днів; 2014 рік за 43 календарних днів; 2015 рік за 45 календарних днів; 2016 рік за 45 календарних днів; 2017 рік за 44 календарних днів; 2018 рік за 43 календарних днів; 2019 рік за 45 календарних днів; Всього: 648 днів чергової відпустки. Також за 2018, 2019, 2020 за 42 дні додаткової відпустки (14 днів за кожний рік).

Відповідачі не надали належних та допустимих доказів суду на підтвердження виплати компенсації чи надання позивачу загальну кількість днів невикористаної щорічної чергової та додаткової відпустки в кількості 690 днів».

Цим же рішенням суду визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 690 днів відпустки.

Таким чином, обставини щодо невиплати відповідачем позивачу грошової компенсації за невикористані 690 днів відпустки станом на день його звільнення зі служби в поліції 03 серпня 2020 року встановлені рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі № 380/12368/20, яке набрало законної сили, а відтак в силу вимог частини четвертої статті 78 КАС України не підлягають доказуванню у цій справі, в якій беруть участь ті ж самі особи, що й у справі № 380/12368/20 стосовно яких вказані обставини встановлені.

З цих же підстав суд відхиляє покликання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що позивачу за 1993 рік неможливо нарахувати 30 днів відпустки, оскільки він ніс службу менше півроку, а також, що 06 листопада 2015 року ГУ МВС України у Львівській області видало наказ № 906о/с «Про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку» за період з 01 січня 2016 року по 06 листопада 2015 року кількістю 35 діб.

Адже у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі № 380/12368/20, яке набрало законної сили, чітко зазначено, що відповідачем не заперечується, зокрема, те, що невикористані позивачем дні чергової та додаткової відпустки становлять: 1993 рік за 30 календарних днів; 2015 рік за 45 календарних днів. А всього: 648 днів чергової відпустки та 42 дні додаткової відпустки, разом - 690 днів.

Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що ГУНП у Львівській області як новостворена юридична особа розпочала своє існування 07 листопада 2015 року, тому безпідставними та необґрунтованими є будь-які позовні вимоги щодо правовідносин, які мали місце до її створення, а також, що з огляду на відсутність запису про ліквідацію ГУ МВС України у Львівській області ГУ НП у Львівській області є неналежним відповідачем щодо позовних вимог в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки до 07 листопада 2015 року, оскільки абзацом другим пункту 15 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» визначено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Більше того, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі № 380/12368/20, відповідачами в якій виступали Головне управління Національної поліції у Львівській області та Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, саме бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані 690 днів відпустки визнано протиправною.

Указане рішення, як уже зазначено вище, набрало законної сили, а тому в силу вимог частини першої статті 370 КАС України є обов`язковим для Головного управління Національної поліції у Львівській області як учасника справи № 380/12368/20.

Щодо виплати позивачу станом на час звільнення зі служби в поліції 24 травня 2021 року грошової компенсації за невикористані 33 дні відпустки суд зазначає таке.

За змістом абзаців сьомого, восьмого пункту 8 Розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Згідно з Витягом із наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 03 серпня 2020 року № 235о/с «По особовому складу» позивача з 03 серпня 2020 року звільнено зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 4 частини 1 статті 77 (із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) та зазначено виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час у 2020 році кількістю 17 діб основної відпустки та 09 діб додаткової відпустки.

Відповідно до наявної у матеріалах справи Архівної відомості № 1 за період з 01 січня 2020 року по 03 серпня 2020 року позивачу у серпні 2020 року нараховано та виплачено компенсацію за відпустку у розмірі 13138,47 грн.

Таким чином, при звільненні позивача зі служби в поліції у 2020 році йому виплачено відповідачем грошову компенсацію за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час у 2020 році кількістю 17 діб основної відпустки та 09 діб додаткової відпустки, про що вказано у наказі про звільнення.

Відтак з урахуванням наведеного підстави для виплати позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку за 2020 рік відсутні.

Щодо виплати позивачу грошової компенсації за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2018-2021 роки, суд зазначає наступне.

Як встановив суд вище позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 10 квітня 2018 року Головним управлінням Національної поліції у Львівській області.

Згідно із пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається така пільга як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статі 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Суд відзначає, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Отже, у випадку звільнення поліцейських - учасників бойових дій, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону N 504/96-ВР та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 360/4127/19.

З огляду на вказане суд дійшов до висновку, що відповідач протиправно не здійснив з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2021 рік, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В той же час суд зауважує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі № 380/12368/20, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані 690 днів відпустки, до складу яких також увійшли 42 дні додаткової відпустки учасникам бойових дій за 2018, 2019 та 2020 роки (14 днів за кожний рік).

З огляду на викладене вище суд доходить висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу на час звільнення зі служби в поліції 24 травня 2021 року грошової компенсації за невикористані 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік, а тому позовна вимога у цій частині підлягає частковому задоволенню.

Водночас щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права в частині стягнення самостійно обрахованих сум компенсації за невикористані дні відпусток, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Суд критично ставиться до самостійно обчислених позивачем сум грошового забезпечення, які, на думку позивача, мають бути виплачені йому, та наголошує, що обчислення, встановлення розміру, нарахування певних видів грошового забезпечення у цьому випадку належать до дискреційних повноважень відповідача.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Застосовуючи механізм захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень, та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими частиною 2 статті 9, частини 2 статті 245 КАС України суд уважає за необхідне з метою ефективного захисту порушених прав позивача зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 1993-2019 роки кількістю 648 днів, а також невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2021 роки кількістю 56 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», при зверненні з цим позовом до суду судовий збір не сплачував, а відтак його розподіл на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (пл. Генерала Григоренка, 3, м. Львів, 79007) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати позивачу на час звільнення зі служби в поліції 24 травня 2021 року грошової компенсації за невикористані 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 1993-2019 роки кількістю 648 днів, а також невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2021 роки кількістю 56 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

В решті позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 21 березня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.