Справа № 160/1372/22
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2022-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2022 року Справа № 160/1372/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна, -
21 січня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому позивач просить:
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що наприкінці 2021 року ним було виявлено, що на належне йому майно накладено арешт, проте про відкриття виконавчого провадження позивачу не було відомо. Жодних листів чи повідомлень на адресу позивача не надходило. Підстави, за яких було відкрито відповідне виконавче провадження та накладено арешт на майно, позивачу не відомі.
Отже, відповідачем було повідомлено позивача про неможливість зняття виконавцем арешту з належного йому майна, при цьому відповідачем не надано пояснення щодо правомірності існування арешту, накладеного на належне позивачу майно.
Позивач зауважує, що існування даного арешту перешкоджає в реалізації права на вільне розпорядження належним йому майном.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Станом на час вирішення даної справи витребувані докази до суду не надходили.
09.02.2022 року відповідачем надано до суду відзив. У відзиві відповідач просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що в Криворізькому відділі державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на виконанні перебувало виконавче провадження № 52109436 по виконанню виконавчого листа № 177/2170/13-ц від 10.10.2013р., виданого Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на корись держави судового збору в розмірі 539,44 грн.
Зазначив, що 22.02.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно п. 5 ч. 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно вказаний виконавчий документ надійшов на виконання до відділу ДВС 13.11.2018 року (АСВП № 57673705) .
23.04.2019 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Перевіркою АСВП встановлено, що вказаний виконавчий документ в період з 23.04.2019р. по 28.01.2022р. до відділу ДВС повторно не надходив.
Відповідач вказав, що надати копію матеріалів виконавчого провадження №52109436 неможливо, оскільки вони знищенні за закінченням терміну зберігання.
Звернув увагу на те, що в органах державної виконавчої служби облік виконавчих проваджень ведеться за реквізитами виконавчого документа (дата видачі, номер справи, боржник, стягувачд ощо). Облік виконавчих проваджень за постановами про арешт майна боржника, які не містять номера виконавчого провадження у СДРВП (АСВП), ніколи не здійснювався. Тому встановити реквізити виконавчих документів за номером бланку постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.06.2005 серія АМ № 106505, а також дату відкриття виконавчого провадження та дату завершення виконавчого провадження, в межах якого винесена постанова - неможливо.
На думку відповідача, рішення про зняття арешту з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , може порушити права стягувачів у виконавчому провадження та вплинути на реальне виконання рішення суду та повне погашення наявної заборгованості боржником, оскільки позивачем не наводяться обставини, що підтверджують повне погашення заборгованості та сплати ним виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.
Також зауважив, що виконавчий документ, на підставі якого відкривалося виконавче провадження №52109436, був виданий 10.10.2013р., тобто після дати накладення арешту (арешт від 02.06.2005р.), відтак, не може бути його підставою.
22.02.2022 року від ОСОБА_1 до суду ндійшли заперечення, в яких він зазначив, що обов`язок щодо сплати судового збору у розмірі 534,44 грн. виконано ним в повному обсязі. Жодних боргів позивач не має. Відповідачем не доведено об`єктивних підстав накладення арешту на належне позивачу майно та його існування й до теперішнього часу.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в Криворізькому відділі державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на виконанні перебувало виконавче провадження № 52109436 по виконанню виконавчого листа № 177/2170/13-ц від 10.10.2013р., виданого Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на корись держави судового збору в розмірі 539,44 грн.
22.02.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно п. 5 ч. 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».
Повторно вказаний виконавчий документ надійшов на виконання до відділу ДВС 13.11.2018 року (АСВП № 57673705) .
23.04.2019 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Постановою головного державного виконавця Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) Шманіною К.Ю. від 20.01.2022 року було закінчено виконавче провадження № 57673705 з примусового виконання виконавчого листа № 177/2170/13-ц, виданого 10.10.2013 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 539,44 грн. судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст.39, 40 Закону України «Про виконавче провадження».
З огляду на викладене, з вимогою зобов`язати відповідача вчинити певні дії, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом приписів пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до статті 26 Закон №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Частинами 1, 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Отже, умовами правомірності накладення арешту є дотримання вимог щодо відповідності розміру арешту сумі стягнення з урахуванням витрат виконавчого провадження.

Згідно з даними Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, постанова АМ-106505 від 02.06.2005р., ВДВС Криворізького РУЮ, Л.А.Щербакова , була підставою обтяження всього майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, (реєстраційний номер обтяження 2086102).

На звернення позивача від 14.12.2021р. щодо сплати ним судового збору на виконання виконавчого листа №177/2170/13-ц, відповідач в листі від 28.12.2021 року №27693 вказує, зокрема, що відповідно до Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 , встановлено, що постанова про арешт майна боржника серія АМ № 106505 винесена 02.06.2005 року. В органах державної виконавчої служби облік виконавчих проваджень ведеться за реквізитами виконавчого документа (дата видачі, номер справи, боржник, стягувач, тощо). Облік виконавчих проваджень за постановами про арешт майна боржника, які не містять номер виконавчого провадження у ЄДРВП, ніколи не здійснювався. Тому встановити реквізити виконавчого провадження за номером бланку постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.06.2005 року серія АМ № 106505, а також дату відкриття виконавчого провадження та дату завершення виконавчого провадження в межах якого винесена постанова - неможливо.

При цьому, відповідач у відзиві також зазначає, що матеріали виконавчого провадження №52109436 знищенні за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, який був чинним станом на час винесення постанови від 02.06.2005 року (далі за текстом - Порядок), строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

Згідно з пунктом 9.10 цього Порядку, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Аналогічні положення містяться і в чинних на час судового розгляду даної справи Правилах ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 (п.п. 1, 2 розділу ХІ).

За приписами п.1, 2 розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016 (далі Положення), це Положення, розроблене відповідно до вимог Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», та визначає механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження.

Автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ХІІ Положення незавершені виконавчі провадження, відомості про які зареєстровані в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, підлягають перенесенню до Системи.

Підлягають перенесенню до Системи виконавчі провадження, за якими скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що в разі закінчення виконавчого провадження, державний виконавець при винесенні відповідної постанови, зазначає в ній, зокрема, про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Після чого, завершене виконавче провадження, після спливу трирічного строку, який обчислюється з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством, підлягає знищенню.

Незавершені виконавчі провадження підлягають перенесенню до Системи.

Питання повернення виконавчого документа стягувачу врегульовані статтею 37 Закону № 1404-VIII, відповідно до положень якої виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ст.40 Закону України від 02.06.2016 № 1404 "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно з частиною 4 статті 59 ЗУ № 1404-VIII, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до частини 5 статті 59 ЗУ № 1404-VIII, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч.2 ст. ст.59 Закону № 1404-VIII).

Таким чином, судове рішенням про зняття арешту з майна боржника, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття арешту з такого майна постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Суд зазначає, що підставою звернення позивача до суду з цим позовом слугувала неможливість реалізувати своє право власності на майно через накладення на нього обтяження.

Аналізуючи встановлені судом обставини на підставі наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи, що при проведенні моніторингу Автоматизованої системи виконавчих проваджень (далі - АСВП) не було виявлено виконавчих проваджень, на підставі яких накладено арешт на все нерухоме майно позивача, враховуючи факт знищення виконавчого провадження за номером бланку постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.06.2005 року серія АМ № 106505, а також враховуючи фактичне виконання позивачем в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав зберігати накладений арешт на майно позивача, оскільки це порушує саму мету застосування відповідної процедури.

Положеннями ст.41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, за ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Станом на час судового розгляду цієї справи арешт, накладений на майно позивача, не знятий, продовжує існувати й заборона відчуження майна позивача.

Суд вважає, що незняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Відтак, станом на час розгляду справи права та інтереси позивача можуть бути повністю відновлені саме рішенням суду про зняття арешту з майна, що належить ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про сукупність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адмінінстративний позов ОСОБА_1 до Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити.

Зобов`язати Криворізький відділ державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зняти арешт з майна, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований 14.06.2005 16:26:42 за №2086102 реєстратором: Перша Криворізька державна нотаріальна контора, 50024, Дніпропетровська обл., м.Кривий Ріг, вул.Петра Калнишевського, 5, (0564) 92-45-08, 92-45-07. Підстава обтяження: АМ - 106505, 02.06.2005, ВДВС Криворізького РУЮ/Щербакова Л.А./. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно. Власник: ОСОБА_1 , Причині відсутності коду: інша причина відсутності коду, АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , від 04.10.2001 р., виданий Криворізьким РВ УМВС. ІНФОРМАЦІЯ_1 . Реєстраційний номер обтяження: 2086102. Тип обтяження: арешт нерухомого майна.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмір 992,40 грн.

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, набирає законної сили у строк та порядку, визначеному ст.272 КАС України.

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, оскаржується у строк та порядку, встановленому ч. 6 ст.287 КАС України.

Суддя В.В. Кальник