Справа № 160/22943/21
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВА ПЛЮС» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2021 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність ст.ст.160, 161 КАС України.
Ухвалою суду від 14.12.2021 року було відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, після усунення позивачем недоліків своєї позовної заяви 13.12.2021 року.
На виконання вимог ухвали суду - 31.12.2021 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в перевіряємий період позивач мав взаємовідносини з ТОВ «САНСЕРГБУД». Так, дане товариство не має матеріально-технічних та технологічних можливостей для здійснення задекларованих обсягів придбання-продажу ТМЦ (незначна кількість трудових ресурсів, незначна кількість основних засобів, відсутність придбаних навантажувально-розвантажувальних робіт, послуг транспортування вантажів та ін.). Фактично ТОВ «САНСЕРГБУД» по взаємовідносинам з ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС» здійснено безпідставне документальне оформлення господарської операції і складено первинні документи всупереч норм ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пп.2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704. Відсутній факт формування, згідно з абз.2 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідного активу, як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших суб`єктів господарювання або власного виробництва. Тобто, відсутня господарська операція - певна дія або подія у визначенні абз.5 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в основі якої має бути дійсний рух певного активу. Тобто, в порушення п.44.1, п.44.3, п.44.5, п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України від 02.12.2010 р. №2755-VІ (із змінами та доповненнями) ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС» завищено податковий кредит за рахунок віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість при отриманні ТМЦ та послуг, які фактично не отримувались на суму ПДВ 598 815 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «САНСЕРГБУД». Враховуючи викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.
18.01.2022 року до суду від позивача також надійшли заперечення на пояснення відповідача, в яких зазначено, що первинні документи, на підставі яких товар поставлявся з ТОВ «САНСЕРГБУД» на ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС» досліджені та описані в акті перевірки. Первинні документи на підставі яких товар було придбано (передано) ТОВ «САНСЕРГБУД» з метою подальшого виготовлення його для ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС» та документи по виготовленому товару надавалися відповідачу в ході перевірки. В акті перевірки встановлено, що у ТОВ «САНСЕРГБУД» є працівники, автотранспорт, навантажувач, адміністративна будівля та склад. Проте, в даному випадку ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС» та ТОВ «САНСЕРГБУД» на підставі відповідних первинних документів склали податкову звітність (декларації з податку на додану вартість), що підтверджується документами, які містяться в матеріалах справи. Крім того, відповідно до абз.3 п.201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Таким чином, оскільки податкові накладні складені і зареєстровані ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС», після 1 липня 2017 року, а саме, протягом 2019-2021 років, тому відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України, суми ПДВ, які відносились ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС» до податкового кредиту в ці періоди, не потребують додаткового підтвердження з боку останнього.
В силу ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, відповіді на відзив, додаткових поясненнях по справі, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву та у письмових поясненнях, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, унормовані Податковим кодексом України (далі - ПК України, у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.п.14.1.178 ст.14 ПК України податок на додану вартість це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
Згідно з пунктом 202.1 статті 202 ПК України для платників ПДВ звітним періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених Податковим кодексом України, календарний квартал.
В силу пункту 49.18 статті 49 та статті 203 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених Податковим кодексом України, подаються за базовий звітний період, що дорівнює:
календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного місяця;
календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу (півріччя).
Пунктом 57.1 статті 57 та статті 203 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Податковим кодексом України для подання податкової декларації.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
В силу положень пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку із, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Водночас, вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України.
Так, за змістом положення пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та розміру податку на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.
При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 року №996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХIV).
Відповідно до ст.1 цього Закону №996-ХIV первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Тобто, аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій (видаткові накладні, акти виконаних робіт та інше).
Так, для підтвердження господарських операцій з ТОВ «САНСЕРГБУД» у перевіряємому періоді, позивачем надано суду первинні документи, які містяться в матеріалах справи.
Надані позивачем документи є первинними документами в розумінні вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та у своїй сукупності підтверджують факт здійснення спірних господарських операцій. Характер спірних операцій відповідає звичайній господарській діяльності позивача та його основним видам.
Як зазначає позивач в своєму позові, у ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС» протягом 2019-2020 років проводилося будівництво «Нового будівництва силосного складу зберігання зернових культур на території Світлогірської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту» у 2019 році, та «Нового будівництва двох силосів ємністю 4282 т. на території Світлогірської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області (за межами населеного пункту)» у 2020 році. Позивачем вживалися заходи дотриманням державних будівельних норм, з проведенням технічного та авторського нагляду (договори додаються) та з повідомленням в ДАБІ (повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність до експлуатації об`єкта додаються). Підприємством також проводилося ведення відповідних журналів: журнал реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці, журнал реєстрації інструктажів з питань пожежної безпеки, загальний журнал робіт, журнал зварювальних робіт, журнал бетонних робіт, журнал авторського нагляду за будівний том, крім того складалися відповідні акти на закриття прихованих робіт (витяги з перелічених документів також додаються). В 2021 р. проводилася реконструкція: обладнання для виробництва високосортного борошна ОМП 1,2 «Фермер», силосний склад для зберігання зернових культур ємністю 5354 м3 (2ч), акт приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об`єктів від 30.06.2021 року. Монтаж обладнання в межах вищезазначених проектів проводила підрядна організація - ТОВ «САНСЕРГБУД». У період співпраці з ТОВ «САНСЕРГБУД», позивачем складалася відповідна первинна документація на всі види наданих товарів та послуг (копії договорів та первинної документації додаються), своєчасно складалася та подавалася податкова звітність та сплачувалися відповідні податки та збори (копії звітів та банківських виписок додаються). Первинна документація, яка підтверджує і розкриває суть та реальність господарської операції, надавалася в ході проведення документальної планової виїзної перевірки №3489/04-36-07-19/39699619 від 08.10.2021 року, зокрема, відповідно до листів №73 від 30.09.2021 року, №74 від 01.10.2021 року, № 77 від 06.10.2021 року.
1) договір купівлі-продажу від 06.12.2019 р. №061219 (м.Карлівка) ТОВ «САНСЕРГБУД» як «Продавець» та ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС» як «Покупець» уклали договір про наступне:
1.1. Продавець зобов`язується передати Покупцю у власність, а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити на умовах даного Договору в узгоджені терміни нижче вказане в договорі обладнання.
Відповідно до акту № 2 здачі приймання виконаних робіт від 06.08.2019 р. до Договору виконання робіт №050619 від 05.06.2019 р., роботи виконані виконавцем по обсягу та якості в повному обсязі.
Згідно з актом №1 від 23.06.2020 р. здачі-приймання виконаних робіт до договору підряду №031219 від 03.12.2019 р., роботи виконані Підрядником по обсягу та якості в повному обсязі.
Відповідно до акту здачі-приймання виконаних робіт від 06.08.2019 р. до договору підряду №190619 від 19.06.2019 р., роботи виконані Підрядником по обсягу та якості в повному обсязі.
Згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт від 06.08.2019 р. до договору підряду №150319 від 15.03.2019 р., роботи виконані Підрядником по обсягу та якості в повному обсязі.
В ході перевірки, посадовими особами відповідача було встановлено, що станом на 30.06.2021 року між ТОВ «САНСЕРГБУД» (рах.631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками у національній валюті України») та ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС» дебіторська/кредиторська заборгованість відсутня.
Таким чином, вказані документи підтверджують придбання позивачем у ТОВ «САНСЕРГБУД» відповідних товарів у перевіряємий період. ТОВ «САНСЕРГБУД» дійсно було виготовлено товар під замовлення, у зв`язку з особливостями будівництва, про що повідомлялося відповідачу у листі №77 від 06.10.2021 р.
Так, в ході перевірки відповідач надавав позивачу запит №5 від 01.10.2021 року про надання інформації, який не містив вичерпного переліку документів необхідних для здійснення перевірки, тому ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС» на згаданий запит були надані письмові пояснення та документальні підтвердження. При цьому, у листі №77 від 06.10.2021 р. позивач повідомляв відповідача про те, що у разі виникнення необхідності надати іншу інформацію, пояснення та документи, тощо, ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС» додатково надасть запитувану контролюючим органом інформацію та документи, сприятиме повному, всебічному та об`єктивному розгляду поставлених питань. Проте додаткові запити від відповідача не надходили. Доказів зворотного відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.
Після отримання акту про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС» №3489/04-36-07-19/39699619 від 08.10.2021 року позивачем було надіслано на адресу ТОВ «САНСЕРГБУД» лист №80 від 20.10.2021 року, з проханням надати додаткову інформацію, зокрема: про кількість трудових ресурсів; про кількість основних засобів; про придбані, чи власні вантажно-розвантажувальні роботи; про послуги транспортування вантажів; про виготовлення товарів; про наявність або відсутність актів перевірок та (або) судових рішень, якими встановлено або спростовано нереальність господарських операцій відносно ТОВ «САНСЕРГБУД». Своїм листом №8 від 02.11.2021 року про надання запитуваної інформації ТОВ «САНСЕРГБУД» було надано відповідну інформацію.
Суд критично ставиться до тверджень відповідача в акті про результати документальної планової виїзної перевірки №3489/04-36-07-19/39699619 від 08.10.2021 року ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС», про те, що ТОВ «САНСЕРГБУД» не має матеріально-технічних та технологічних можливостей для здійснення задекларованих обсягів придбання-продажу ТМЦ, оскільки в ході перевірки відповідачу надавалася інформація про контрагента позивача, а саме - ТОВ «САНСЕРГБУД», у листах №73 від 30.09.2021 р. та №77 від 06.10.2021 р., у тому числі: статут ТОВ «САНСЕРГБУД», витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, договір оренди нежитлового приміщення від 01.01.2020 року, договір оренди №5 від 01.03.2019 року, штатні розписи, перелік основних засобів, виробничі звіти, накладні на придбаний товар та інше. Крім того, в акті перевірки встановлено наявність у ТОВ «САНСЕРГБУД» працівників, автотранспорту, навантажувача, адміністративної будівлі та складу.
Так, у перевіряючих фіскального органу в ході проведення перевірки були відсутні зауваження щодо виконаних робіт ТОВ «САНСЕРГБУД», а також, при здійсненні інвентаризації підприємства у період перевірки були відсутні зауваження щодо комплектності вищезазначених силосних складів (договори підряду, акти виконаних робіт та інвентаризаційний опис додаються). Тому, все придбане обладнання встановлено та було в наявності в період інвентаризації. Отже, податковий кредит з податку на додану вартість позивача відповідає податковим зобов`язанням ТОВ «САНСЕРГБУД».
Разом з тим, відповідач в акті про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС», робить висновок про те, що ТОВ «САНСЕРГБУД» не є виробником вищезазначених товарів, та по ланцюгу господарських операцій з руху товару встановлено відсутність джерела їх законного введення в обіг та реального задекларованого виконання. Результати дослідження діяльності ТОВ «САНСЕРГБУД» вказують на те, що метою його створення є лише оформлення документообігу по нереальним господарським операціям для мінімізації сплати податкових зобов`язань іншим підприємствам, в т.ч. ТОВ «Зернова Плюс»
Таким чином, вказані обставини відповідачем нічним іншим не обґрунтовані та документально не підтверджені. Доказів зворотного матеріали справи також не містять.
Крім того, ТОВ «САНСЕРГБУД» відповідно до його статуту, як вище зазначалось, має право здійснювати, зокрема: виробництво готових металевих виробів, крім машин і устаткування (Виробництво будівельних металевих конструкцій і виробів, металевих баків, резервуарів і контейнерів, парових котлів, крім котлів центрального опалення, кування, пресування, штампування, профілювання; порошкова металургія, оброблення металів та нанесення покриття на метали; механічне оброблення металевих виробів, виробництво столових приборів, інструментів і металевих виробів загального призначення, інших готових металевих виробів; виробництво інших машин і устаткування (виробництво інших машин і устаткування загального призначення, виробництво машин і устаткування для сільського та лісового господарства, виробництво металообробних машин і верстатів, виробництво інших: машин і устаткування спеціального призначення)
На підставі викладеного випливає висновок про те, що ТОВ «САНСЕРГБУД» правомірно виготовило та поставило позивачу виготовлений товар.
Отже, первинні документи, на підставі яких товар поставлявся з ТОВ «САНСЕРГБУД» на ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС» досліджені та описані в акті перевірки. Первинні документи на підставі яких/товар було придбано (передано) ТОВ «САНСЕРГБУД» з метою подальшого виготовлення товару для ТОВ «ЗЕРНОВА ПЛЮС» та документи по виготовленому товару надавалися відповідачу в ході перевірки.
Згідно з п.п."а" п.198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Пунктом 198.3 цієї статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної") вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України.
За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення в податковому обліку сум податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК України суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).
Надаючи оцінку доводам податкового органу про відсутність у контрагента позивача достатнього обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання обумовлених договорами умов, суди зауважили, що такі обставини не виключають можливості реального виконання ними господарської операції та не свідчать про отримання необґрунтованої вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за умови укладення цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (Постанова ВС від 13.08.2020 у справі №520/4829/19).
У постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №340/422/19 зазначено, що «недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено. А недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість виконати роботи або надати послуги та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих робіт/послуг, у тому числі й по ПДВ. Адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо».
Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в п.71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».
Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.
Верховний Суд також зазначив, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом (Постанова ВС від 13.08.2020 у справі №520/4829/19).
Відповідно до абзацу третього, пункту 201.10, статті 201 ПК України, податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В силу ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 3 статті 90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що дану позовну заяву слід задовольнити з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову, тому судовий збір у розмірі 2 270 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд -
Позовну заяву задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма