Справа № 460/5600/21
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2021-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

31 грудня 2021 року м. Рівне №460/5600/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати відповідача призначити, провести нарахування та виплачувати позивачу пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 11 лютого 2021 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він має статус потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи та відпрацював в зоні посиленого радіоекологічного контролю понад 27 років, а тому після досягнення віку 55 років він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте, відповідач відмовив позивачу в призначені пенсії, мотивуючи це тим, що доданими до заяви документами не підтверджується постійне проживання або робота позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом періоду, визначеного статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказану відмову позивач вважає протиправною, оскільки факт його постійної роботи в зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом періоду, що дає право на зниження пенсійного віку на 5 років, в повній мірі підтверджується записами у його трудовій книжці, а також довідкою роботодавця. З огляду на наведене, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтував тим, що відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання (роботи), але не більше 5 років мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. Відповідач вказує, що документами, доданими до заяви про призначення пенсії, підтверджується проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю протягом 12 років 3 місяців 28 днів (з 24 лютого 1987 року по 12 травня 1988 року, з 28 жовтня 1988 року по 06 березня 1991 року). При цьому, відповідач зауважує, що початкова величина зниження пенсійного віку не застосовується для позивача, оскільки він не проживав та не працював в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії по 31 липня 1986 року. Відтак, відповідач констатує, що у відповідності до приписів статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач набув право на зниження загального пенсійного віку на 4 роки та, відповідно, набуде право на призначення пенсії після досягнення віку 56 років. За наведених обставин, відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач має статус громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю (4 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 14 грудня 1992 року.

10 лютого 2021 року позивачу виповнилося 55 років.

29 березня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказане не заперечується учасниками справи за змістом заяв по суті.

Листом від 13 квітня 2021 року за № 1700-0304-8/15948 відповідач повідомив позивачу про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах з мотивів, аналогічних наведеним у відзиві.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон №1058), який набрав чинності 1 січня 2004 року.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1058, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1058 передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону призначається одна пенсія за її вибором.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 № 796-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 796) визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону № 796 визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону № 1058. Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону № 796, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Матеріалами справи підтверджується, що до заяви про призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796, позивачем були додані, зокрема:

- копія посвідчення громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю (4 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 14 грудня 1992 року;

- копія трудової книжки серії НОМЕР_2 ;

- копія трудової книжки серії НОМЕР_3 ;

- копія довідки Малинської сільської ради від 23 лютого 2021 року № 253 (далі довідка № 253), згідно з якою позивач з 15 лютого 1966 року по 28 листопада 1984 року, з 24 лютого 1987 року по 12 травня 1988 року, з 28 жовтня 1988 року по 06 грудня 1999 року був зареєстрований та проживав в селі Малинськ Березнівського району Рівненської області.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106 (далі Перелік № 106), село Малинськ Березнівського району Рівненської області відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Дослідивши зміст довідки № 253, суд встановив, що вказаною довідкою органу місцевого самоврядування підтверджується проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю протягом 11 років 03 місяців 26 днів.

При цьому, в даному випадку початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки не застосовується до позивача, оскільки останній не проживав на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Відтак, за критерієм «проживання» загальний пенсійний вік може бути зменшений позивачу лише на 3 роки, оскільки приписами статті 55 Закону № 796 чітко визначено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають у зоні посиленого радіологічного контролю пенсійний вік зменшується на 1 рік за 3 роки проживання.

З огляду на вказане, суд погоджується з доводами відповідача про те, що доданими позивачем до заяви про призначення пенсії документами не підтверджується його право на зменшення пенсійного віку на 5 років.

Разом з тим, суд зауважує, що згідно з приписами статті 55 Закону № 796 критерій «проживання» не є єдиним для набуття особою права на призначення пенсії на пільгових умовах.

Так, норма абзацу 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796 пов`язує можливість набуття особою права на зниження пенсійної віку з фактом постійної роботи у зоні посиленого радіологічного контролю. При цьому, умови для набуття права зниження пенсійного віку за критерієм «робота» є такими самими як і за критерієм «проживання», а саме: особам, які постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно з записами №№ 7 13 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 , останній з 02 грудня 1988 року працює в Державному підприємстві «Березнівське лісове господарство» у місті Березне Рівненської області, яке відповідно до Переліку № 106 відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Водночас, суд враховує, що з 01 березня 2015 року місто Березне Рівненської області більше не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю, у зв`язку з набранням чинності пунктом 2 розділу І Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, якими абзац 5 частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27 лютого 1991 року № 791а-ХІІ щодо визначення зони посиленого радіоекологічного контролю, виключено.

Таким чином, записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 підтверджується, що він постійно працював у зоні посиленого радіологічного контролю з 02 грудня 1988 року по 01 березня 2015 року, що становить 26 років 00 місяців 26 днів.

В свою чергу, початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки в даному випадку також не застосовується до позивача, оскільки останній не відпрацював у зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Однак, станом на 01 січня 1993 року позивач відпрацював у зоні посиленого радіологічного контролю понад 4 роки, а тому з урахуванням загального строку роботи у вказаній зоні (26 років) та приписів статті 55 Закону № 796, позивач має право на зниження пенсійного віку на 5 років.

При цьому, суд відхиляє як безпідставне та необґрунтоване твердження відповідача про неможливість врахування при призначенні позивачу пенсії відомостей, що містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_3 , з огляду на таке.

Зокрема, відповідач вказує, що на першій (титульній) сторінці трудової книжки не повністю зазначено дату народження позивача. Також вказано, що трудова книжка заповнена 27 січня 1987 року, хоча перший запис про період роботи внесений 24 серпня 1984 року. Крім того, вказано, що запис на внутрішньому боці обкладинки про виправлення по батькові позивача засвідчений печаткою Державного підприємства «Березнівське лісове господарство», однак до заяви про призначення пенсії не додана довідка про реорганізацію названого підприємства.

Суд звертає увагу на те, що на момент заповнення трудової книжки позивача вперше порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться:

- відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

- відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

- відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства;

- відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно з п.2.3. Інструкції №162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.11 Інструкції №162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Також, п.2.13 Інструкції №162 визначено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" у вигляді заголовка, пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Згідно з 4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З 29 липня 1993 року порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція № 58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок що й Інструкція № 162.

Аналіз вказаних вище правових норм дозволяє прийти до висновку, що обов`язок щодо внесення до трудової книжки прізвища, імені, по батькові, дати народження працівника, а також достовірної дати її заповнення, покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому, на переконання суду, наявність недоліків при внесені таких відомостей до трудової книжки позивача не може бути підставою для не врахування періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, виконаними у відповідності до вимог Інструкцій №м162 та № 58, зокрема, для визначення права на зменшення пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону № 796.

Більше того, в матеріалах справи наявна довідка Державного підприємства «Березнівське лісове господарство» від 27 квітня 2021 року № 06-485, якою підтверджується працевлаштування позивача на вказаному підприємстві з 02 грудня 1998 року.

Щодо не надання позивачем довідки про реорганізацію Державного підприємства «Березнівське лісове господарство», то суд зауважує, що у трудовій книжці серії НОМЕР_3 містяться записи №№ 8, 11 про зміну найменування вказаним підприємством.

Одночасно суд зауважує, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах згідно з абзацом 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796 також є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

В силу вимог абзацу 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796 позивач має право на зменшення на 5 років як пенсійного віку, так і страхового стажу.

Тобто, для призначення пенсії на пільгових умовах позивач повинен мати страховий стаж в розмірі 23 роки.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується учасниками справи за змістом заяв по суті наявність у позивача щонайменше 25 років страхового стажу. При цьому, питання щодо фактичного обсягу страхового стажу, набутого позивачем, не є спірним в межах цієї справи, а тому суд його не досліджує.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідач протиправно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване йому державою право на пенсійне забезпечення.

За приписами статті 45 Закону № 1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки пенсійного віку (тобто, 55 років) позивач досягнув 10 лютого 2021 року, а з заявою про призначення пенсії він звернувся до відповідача 29 березня 2021 року, тому пенсію останньому належить призначити з 11 лютого 2021 року.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності свої поведінки в спірних правовідносинах. Натомість обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, в повній мірі знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим позовну заяву належить задовольнити повністю.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вказане, судовий збір в сумі 908грн, сплачений позивачем відповідно до квитанції від 18 травня 2021 року № 7, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 263 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 11 лютого 2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір в сумі 908грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Короленка, 7; ).

Повний текст рішення складений 14 березня 2021 року

Суддя Д.Є. Махаринець