Справа № 380/14131/21
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2022-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Великомостівської міської ради Червоноградського району Львівської області та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Великомостівської міської ради Львівської області у ненаданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Великомостівської міської ради Червоноградського району Львівської області (частина земельної ділянки за кадастровим номером :12:000:0131), з подальшою передачею у власність, орієнтовний розмір земельної ділянки 2 (два) га, із цільовим призначенням - для ведення ОСГ, оформлену листом №1551/05-10 від 20.07.2021 року;

- зобов`язати Великомостівську міську раду Львівської області (Код , Адреса: 80074, м. Великі Мости, вул. Шевченка, 6.) прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Великомостівської міської ради Червоноградського району Львівської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2 (два) га, із цільовим призначенням - для ведення ОСГ.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.06.2021 року позивач, відповідно до положень ст. ст. 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, звернувся до міського голови Великомостівської міської ради Червоноградського району Львівської області із клопотанням про надання дозволу на розроблення (виготовлення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ - 16.00: землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), з подальшою передачею у власність. Однак вказує, що 20.07.2021 Великомостівська міська рада Червоноградського району Львівської області у листі №1551/05-10 від 20.07.2021 відмовила у задоволенні наданого позивачем такого клопотання про надання дозволу на розроблення (виготовлення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та підставою такої відмови є вказівка на рішення Великомостівської міської ради Червоноградського району Львівської області, що було додане до листа-відмови. Вважає, що надана Відповідачем «відмова» суперечить вимоги ст. 118 ЗК України, оскільки надана з посиланням на підставу, що прямо не передбачена нормою такої статті.

Ухвалою суду від 01.09.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив повністю. В обґрунтування зазначив, що 08.07.2021 клопотання позивача було розглянуте на засіданні комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток історичного середовища Великомостівської міської ради та повідомлено позивача про те, що заява за вказаною площею не може бути задоволена, оскільки міською радою на X черговій сесії VIII скликання від 24.06.2021 року рішенням №274 «Про виділення вільних земельних ділянок для ведення ОСГ із земель комунальної форми власності на території Великомостівської міської ради», що не позбавляло позивача звернутися із заявою до міської ради щодо надання йому земельної ділянки тільки в розмірі, передбаченого даним рішенням ради. Також вказує, що заява на спірну земельну ділянку площею 2.00 га не могла бути задоволена апріорі, оскільки на частину спірної земельної ділянки площею 0,30 га (в місцевості, яка зазначена позивачем в документах) Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №789-УБД від 25.08.2020 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення з/д пл. 0,30 га для ведення особистого селянського господарства на території Великомостівської міської ради іншій особі, що підтверджується Листом ГУ Держгеокадастру у Львівській області №18-13-0.3-3712/2-21 до якого додана Інформація про надані дозволи на розроблення документації із землеустрою, яка не затверджена на час вступу в дію Закону України від 28.04.2021 року № 1423-IX. Вважає, що підстав для вимоги позивача про зобов`язання Великомостівської міської ради надати дозвіл на розробку проекту землеустрою про який ідеться вище немає. Просить суд відмовити в позові.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому зокрема зазначив, що з наданої інформації відповідачем неможливо встановити в яких межах та в якому обсязі було накладено дві бажані земельні ділянки та чи ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою саме в тій місцевості , де того бажав позивач. Також зазначив, що надання дозвіл на розроблення проекту землеустрою не є надання земельної ділянки у власність.

Відповідач подав суду заперечення та додаткові пояснення, де вказав, що відповідно до рішення XXXII сесії VIII скликання № 979 від 14.04.2020 року «Про погодження надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення ОСГ на території Великомостівської міської ради з метою надання у власність гр. ОСОБА_2 », погоджено надання відповідного дозволу гр. ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення ОСГ орієнтовною площею 0,30 га на території Великомостівської міської ради з метою надання у власність. Вказує, що гр. ОСОБА_2 виготовлено проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки. Звертає увагу суду на те, що в матеріалах проекту землеустрою гр. ОСОБА_2 відображена схема розташування даної земельної ділянки (ст.3 Проекту землеустрою), в якій чітко зазначена площа земельної ділянки та її розташування. Відповідно до Завдання на виконання робіт зазначено цільове призначення земельної ділянки (ст.3 Проекту землеустрою) на момент складання: землі запасу (код КВЦПЗ 16.00), запроектоване проектом землеустрою :для ведення ОСГ (код КВЦПЗ 01.03).

Також відповідач зазначає, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Відтак, відмова відповідного органу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, навіть якщо вона, на думку особи, є протиправною, не має наслідком порушення прав та інтересів особи, яка має намір отримати земельну ділянку. Вважає, що звертаючись до суду з позовом зобов`язати міську раду надати дозвіл на виготовлення документації із землеустрою, позивач намагається усунути перешкоду у реалізації його прав, якої у дійсності немає.

Ухвалою суду від 18.03.2022 відмовлено в клопотанні про розгляд справи в судовому засіданні.

Суд всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

11.06.2021 ОСОБА_1 , відповідно до положень ст. ст. 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, звернувся до міського голови Великомостівської міської ради Червоноградського району Львівської області із клопотанням про надання дозволу на розроблення (виготовлення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (далі - ОСГ) орієнтовною площею 2 га, за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ - 16.00: землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), з подальшою передачею у власність.

До клопотання було долучено: - викопіювання з матеріалів Публічної кадастрової карти України із зазначенням бажаного місця розташування та розміру земельної ділянки; - копії документів, що посвідчують особу; - копію документа про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі.

20.07.2021 Великомостівська міська рада Сокальського району Львівської області у листі №1551/05-10 від 20.07.2021 відмовила у задоволенні наданого позивачем клопотання про надання дозволу на розроблення (виготовлення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з підстав прийнятого рішення Великомостівської міської ради Львівської області, що було додане до листа-відмови.

Відповідно до Рішення X чергової сесії Великомостівської міської ради Львівської області VIII скликання від 24 червня 2021 року «Про виділення вільних земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної форми власності на території Великомостівської міської ради»:

1) Проводити виділення/надання у власність чи користування вільних земельних ділянок комунальної форми власності для ведення особистого селянського господарства із орієнтовної площею 0,50 га. (+/- 0,05 га.) для різних категорій населення, в т.ч. пільговим категоріям населення;

2) Першочергово проводити виділення земельних ділянок за вищевказаним видом використання громадянам, які проживають на території громади не менше 10 років та жителі відповідного населеного пункту громади Великомостівської міської ради.

Суд встановив, що відповідно до рішення VII позачергової сесії VIII скликання Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області № 141 від 23.04.2021 року «Про приведення назви Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області у відповідність до чинного законодавства», приведено у відповідність до чинного законодавства назву Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області, замінивши на Великомостівська міська рада Львівської області.

Позивач не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, звернувся за захистом своїх прав та інтересів з позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені ст. ст. 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

Частиною 1, 4 статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом "в" частини 3 статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно із статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" установлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: 34) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Відповідно до п. 9 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", у разі якщо посадові особи, зазначені у частинах четвертій та шостій цієї статті, у двотижневий строк не скликають сесію на вимогу суб`єктів, зазначених у частині сьомій цієї статті або у разі якщо такі посади є вакантними, сесія може бути скликана депутатами відповідної ради, які становлять не менш як одну третину складу ради, або постійною комісією ради.

Згідно ч. 12 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Судом встановлено, що згідно листа №1551/05-10 від 20.07.2021, відповідач відмовив у задоволенні наданого позивачем клопотання про надання дозволу на розроблення (виготовлення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства оскільки прийнято Рішення X чергової сесії Великомостівської міської ради Червоноградського району Львівської області VIII скликання від 24 червня 2021 року «Про виділення вільних земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної форми власності на території Великомостівської міської ради»

Як встановлено судом з матеріалів справи та наданих доказів відповідачем, Великомостівська міська рада Львівської області не прийняла рішення за наслідками розгляду клопотання позивача від 11.06.2021.

Судом встановлено, що відповідачем не долучено жодного належного доказу на підтвердження прийняття обґрунтованого рішення про відмову у задоволенні заяви позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Великомостівська міська рада Львівської області протиправно не прийняла у строки передбачені законом рішення за заявою (клопотанням) ОСОБА_1 від 11.06.2021.

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 вказаного Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17, від 27 березня 2018 року в справі № 463/3375/15-а, від 10 липня 2018 року в справі № 806/3095/17.

Враховуючи наведенні вище норми, підставами для відмови у наданні відповідачем дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки могли бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Зазначені підстави, як наведено вище, регламентовані положеннями ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України.

Про виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначено в Ухвалі Конституційного Суду України "Про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України" від 29 вересня 2015 року N 44-у/2015 (Справа N 2-40/2015).

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 19.01.2016 року (справа №824/167/15-а/21-3690а15).

Передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури звиготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання (стаття 123 ЗК України ).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Водночас згідно із приписами статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 ЗК України.

Жодних доказів наявності документів у інших осіб, що посвідчують право на бажану земельну ділянку відповідачем також не надано.

Суд зазначає, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду).

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13) та від 07 червня 2016 року (справа №21-1391а16).

В даному випадку позивач має право розробити проект землеустрою, подальше затвердження якого відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку.

Разом з тим, частиною 4 статті 116 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Водночас суд зазначає, що норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені у статті 121 ЗК України.

Відповідно до частини 1 цієї статті громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Згідно з частиною 2 статті 121 ЗК України розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю).

Відтак, враховуючи те, що Великомостівською міською радою Львівської області не прийнято жодного вмотивованого рішення відповідно до вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Земельного кодексу України, щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 11.06.2021 про надання дозволу на відведення (у власність) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах Великомостівської міської ради, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на відведення (у власність) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.

Земельним кодексом визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на положення статті 123 Земельного кодексу України суд зазначає, що неправомірною є відмова відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав інших, ніж передбачено законом.

Проте, відповідачем не було наведено підстав, визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість, у цій справі, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання позивача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

У спірних правовідносинах відповідач не навів обставин, що слугували підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою та не прийняв рішення у встановленому законом порядку з приводу поданого позивачем клопотання.

З урахуванням наведеного, з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача вирішити питання щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи вищевказане, з метою захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Великомостівської міської ради Львівської області, щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 11.06.2021 про надання дозволу на розроблення (виготовлення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га на території Великомостівської міської ради Львівської області, та зобов`язати Великомостівську міську раду Львівської області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11.06.2021 про надання дозволу на розроблення (виготовлення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га на території Великомостівської міської ради Львівської області, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно ч. 1 ст. 90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача належить задовольнити частково.

На підставі ст. 139 КАС України судові витрати належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 454,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Великомостівської міської ради Львівської області, щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 11.06.2021 про надання дозволу на розроблення (виготовлення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га на території Великомостівської міської ради Львівської області.

3. Зобов`язати Великомостівську міську раду Львівської області (вул. Шевченка, 6, м. Великі Мости, Львівська область, 80074; ) вирішити питання про надання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) дозволу на розроблення (виготовлення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га на території Великомостівської міської ради Львівської області згідно поданого клопотання від 11.06.2021, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) з Великомостівської міської ради Львівської області (вул. Шевченка, 6, м. Великі Мости, Львівська область, 80074; ), за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні, 0 копійок).

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 18.03.2022.

Суддя Коморний О.І.