Справа № 380/15609/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/15609/21 пров. № А/857/23288/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу 7 прикордонного Карпатського загону (військова частина 2144) Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року, головуючий суддя Мричко Н.І., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівського ПЗ (ВЧ НОМЕР_1 ) ЗРУ ДПС України, в якому просив визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невнесення до особової картки ОСОБА_1 запису про скасування пункту 1 наказу начальника Мостиського прикордонного загону від 13.03.2017 №23-ОС про звільнення з роботи ОСОБА_1 - заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності штабу, за статтею 38 Кодексу законів про працю України з 13.03.2017 року; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) внести до особової картки ОСОБА_1 запис про скасування пункту 1 наказу начальника Мостиського прикордонного загону від 13.03.2017 №23-ОС про звільнення з роботи ОСОБА_1 - заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності штабу, за статтею 38 Кодексу законів про працю України з 13.03.2017 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) є правонаступником всіх активів і зобов`язань ІНФОРМАЦІЯ_4 (військової частини НОМЕР_2 ), а тому є належним відповідачем у справі. Таким чином, саме ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) повинен внести до особової картки позивача запис про скасування пункту 1 наказу від 13.03.2017 №23-ОС про звільнення з роботи позивача, за статтею 38 Кодексу законів про працю України з 13.03.2017.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до особової картки ОСОБА_1 запису про скасування пункту 1 наказу начальника Мостиського прикордонного загону від 13.03.2017 №23-ОС про звільнення з роботи ОСОБА_1 - заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності штабу за статтею 38 Кодексу законів про працю України з 13.03.2017 року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України внести до особової картки ОСОБА_1 запис про скасування пункту 1 наказу начальника Мостиського прикордонного загону від 13.03.2017 №23-ОС про звільнення з роботи ОСОБА_1 - заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності штабу за статтею 38 Кодексу законів про працю України з 13.03.2017 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) ДПС України оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вимоги позивача про визнання бездіяльності відповідача щодо не внесення до особової картки запису про скасування пункту 1 наказу начальника Мостиського прикордонного загону від 13.03.2017 року №23-ОС про звільнення з роботи є безпідставними, оскільки військова частина НОМЕР_1 не здійснювала заповнення особової картки позивача форми № П-2 і не була його роботодавцем..

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Позивач проходив військову службу на посаді заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності штабу.

Відповідно до витягу з наказу начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 13.03.2017 року № 23-ОС «Про звільнення» ОСОБА_1 - заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності звільнено з 13.03.2017 за власним бажанням, ст. 38 Кодексу законів про працю України.

На підставі наказу начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 13.03.2017 року № 23-ОС «Про звільнення» в трудову книжку позивача внесено запис про звільнення з роботи за власним бажанням згідно з ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись із формулюванням звільнення, внесеним записом у трудову книжку, невиплатою вихідної допомоги відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 року у справі №1340/5782/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2020 року, позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання незаконним і скасування наказу, зміну формулювання звільнення, виплату вихідної допомоги задоволено частково, а саме: визнано незаконним та скасовано наказ начальника 93 прикордонного загону (1-категорії) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 23-ОС від 13.03.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 від 15.11.2019 року № 322-ОС на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 року у справі №1340/5782/18 скасовано пункт 1 наказу від 13.03.2017 року №23-ОС про звільнення ОСОБА_1 , заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності штабу, за статтею 38 Кодексу законів про працю України з 13.03.2017 року.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невнесення до особової картки позивача запису про скасування пункту 1 наказу від 13.03.2017 року №23-ОС про звільнення з роботи за статтею 38 Кодексу законів про працю України з 13.03.2017 року протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що військова частина НОМЕР_1 не вчинила жодних дій спрямованих на внесення змін до особової картки позивача, чим допустила протиправну бездіяльність.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Інструкція з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затверджена наказом Міністерства оборони України 26.05.2014 № 333 визначає організацію і порядок обліку в мирний час і в особливий період осіб офіцерського, рядового, сержантського і старшинського складу, курсантів і працівників Збройних Сил України (далі - особовий склад) в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах і організаціях, на кораблях і в підрозділах; завдання і види обліку, призначення облікових документів, порядок їх складання і ведення; обов`язки посадових осіб, відповідальних за організацію і ведення обліку особового складу; порядок персонального обліку безповоротних втрат особового складу в особливий період; порядок видання, обліку, зберігання, розсилки наказів по особовому складу і облікових документів (далі Інструкція).

Розділом 2 Інструкції передбачено, що у штабі військової частини на особовий склад ведуться, зокрема, особові картки на працівників (далі - особові картки) за типовою формою первинного обліку № П-2 «Особова картка працівника», затвердженою наказом Державного комітету статистики України та Міністерства оборони України від 25.12.2009 року №495/656.

Працівники у штабі військової частини обліковуються за особовими картками на працівників, трудовими книжками, книгами штатно-посадового обліку особового складу, книгами тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу і за добовою відомістю.

Як слідує з матеріалів справи, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 29.03.2021 року внесено запис №010000970 про припинення військової частини НОМЕР_2 , правонаступником визначено військову частину НОМЕР_1 .

Відтак, з 29.03.2021 всі права та обов`язки військової частини НОМЕР_2 перейшли до її правонаступника військової частини НОМЕР_1 .

З огляду на наведене, обов`язок внесення відповідних змін до особової картки позивача перейшов до військової частини НОМЕР_1 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що військова частина НОМЕР_1 не вчинила жодних дій спрямованих на внесення змін до особової картки позивача, чим допустила протиправну бездіяльність, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу 7 прикордонного Карпатського загону (військова частина 2144) Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі №380/15609/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький