Справа № 500/5396/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/5396/21 пров. № А/857/22508/21

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,

на додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року (суддя Мірінович У.А., час ухвалення не зазначений, місце ухвалення м.Тернопіль, дата складення повного тексту не зазначена),

в адміністративній справі №500/5396/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,

про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ в Тернопільській області, в якому просила: 1) зобов`язати відповідача сформувати відповідно до приписів Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, та видати позивачу подання про повернення збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 6560,00 грн.; 2) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в користь позивача понесені судові витрати.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 6560 гривень 00 коп.. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на суму 908 гривень 00 коп. сплаченого судового збору.

08.11.2021 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції заяву від 05.11.2021 року про стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу, шляхом ухвалення додаткового рішення щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 1500,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі - задоволено в повному обсязі. Ухвалено додаткове судове рішення про стягнення судових витрат у справі №500/5396/21 за позовом ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 гривень 00 коп..

З цим додатковим рішенням суду першої інстанції від 10.11.2021 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене додаткове рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що вказана справа відноситься до категорії справ незначної складності та слухалася за правилами спрощеного позовного провадження, тому відносить до справи із незначною складністю. Просить врахувати апелянт, що дана справа є типовою, по якій судова практика та законодавство щодо предмету спору не змінюється уже роками. У поданих документах жодним чином необґрунтовано заявлену адвокатом вартість послуг з посиланням на первинні документи. Таким чином, обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у цій справі не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому відсутні підстави для компенсації витрат позивача на правову допомогу.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене додаткове рішення суду від 10.11.2021 року та винести постанову, якою відмовити у задоволенні заявлених вимог позивача.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного.

Згідно з ч.1 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, однією з підстав для ухвалення додаткового судового рішення є невирішення судом питання про судові витрати.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що розгляд справи завершено ухваленням 02.11.2021 року у справі Тернопільським окружним адміністративним судом рішення, яким задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ України в Тернопільській області.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так, за положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, проведення експертизи, підготовки справи до розгляду зокрема, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги та витрат на підготовку експертного висновку, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), на проведення судових експертиз, експертних досліджень та надання інших послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, проведенням експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Аналогічні правила застосовуються до визначення витрат на проведення експертизи та залучення експерта.

Судом встановлено, що 05.11.2021 позивачем направлено суду першої інстанції заяву про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн., яка зареєстрована судом 08.11.2021.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано договір про надання правничої допомоги, що укладений 05.02.2021 між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням "Вдовиченко і Партнери" (а.с. 42-45), якого є надання правової допомоги клієнту щодо захисту та представництва його інтересів у судових органах та у справах досудового врегулювання спорів або надання консультацій щодо захисту та представництва клієнта. Конкретні завдання прописуються в додатках до цього договору. Надання правової допомоги клієнту здійснюється від імені Адвокатського об`єднання адвокатом Костовою Н.З..

Умовами додатку від 05.02.2021 до Договору визначено, що в межах Договору Адвокатське об`єднання надає правову допомогу клієнтові з питань повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, що мала місце 04.12.2019, а гонорар за надання правової допомоги становить 1500,00 грн. (а.с. 46).

Гонорар, вказаний в пункті 2.1 цього додатку включає оплату за: ознайомлення з наданою клієнтом документацією, підготовку та подання до Тернопільського окружного адміністративного суду позовної заяви.

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом, на виконання Договору, сторонами складено Акт прийняття-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 04.11.2021 на загальну суму 1500,00 грн., з описом робіт (наданих послуг), а саме: ознайомлення з наданою клієнтом документацією, підготовка і подання до Тернопільського окружного адміністративного суду позову про зобов`язання вчинити дії (з додатками) (а.с. 48).

Гонорар за надання правової допомоги за Договором з додатком до нього №1 від 05.02.2021 позивачем оплачено платіжним дорученням від 05.11.2021 №0.0..1 на суму 1500,00 грн. (а.с. 47).

Суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення дійшов висновку, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану учасників справи, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача, становить 1500 грн. і такий розмір є співмірним зі складністю справи та обсягом виконання відповідних робіт, що не спростовано відповідачем, а тому вказаний розмір має бути стягнутий з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Колегія суддів вважає, що матеріалами справи в безспірному порядку підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат по оплаті професійної правничої допомоги при вирішенні Тернопільським окружним адміністративним судом справи №500/5396/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення без змін додаткового рішення у справі, яке ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 252, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року в адміністративній справі №500/5396/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль