Справа № 447/454/22
Суддя: Головатий А. П.
Дата ухвалення: 2022-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/447/18/22
Справа №447/454/22

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

17.03.2022 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаїв Львівської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Процесуальні дії у справі.

17.02.2022 ОСОБА_1 пред`явив позов до ГУНП у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. В обґрунтування позову наводить наступне.

05.10.2021 о 09:29 год. у с. Мала Горожанна поліцейським СРПП ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Кльобом Н.П. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №444325 у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме за те, що позивач керував транспортним засобом, а саме трактором «ЗУБР», який не пройшов реєстрації, не мав права на керування таким транспортним засобом, а саме не отримав посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.7 «а» ПДР України. Позивач зазначив, що про складання оскаржуваної постанови працівники поліції його не повідомляли, прав та обов`язків працівниками поліції йому не було роз`яснено, строк та порядок оскарження постанови не було повідомлено, доказів вчинення адміністративного правопорушення не було надано, що у свою чергу, порушує порядок розгляду справи. Крім цього, позивач вказав, що отримав копію вищевказаної постанови 08.02.2022, шляхом отримання листа засобами поштового зв`язку від Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відтак, просить постанову визнати протиправною та скасувати.

21.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

На виконання вимог ст. 269 КАС України суд скерував відповідачу копію ухвали про відкриття провадження у справі, згідно з якою визначив строк подачі відзиву на позовну заяву, та копію позовної заяви з доданими до неї документами.

02.03.2022 ГУНП у Львівській області отримало поштове відправлення з вищевказаним вмістом, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду та міститься у матеріалах справи.

У визначений судом строк відповідач відзиву не подав та не надали матеріалів, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення, хоча ст. 77 КАС України покладає на відповідача такий обов`язок.

17.03.2022 позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задоволити.

У судове засідання не з`явився належним чином повідомлений відповідач.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи.

Суд встановив:

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05.10.2021 серії БАВ №444325, 05.10.2021 о 09:20 год. у с. Мала Горожанна ОСОБА_1 , керуючи вищевказаним транспортом і не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, та який не пройшов реєстрації, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 126 КУпАП.

У графі 8 щодо роз`яснення прав за ст. 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП зазначено, що «від підпису та отримання постанови відмовився». Крім цього, у постанові наявна відмітка про те, що копію постанови надіслано рекомендованим листом вих. №9133 від 06.10.2021.

Відповідно до ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Статтею 162 КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оцінка суду.

За приписами частини 2 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З наведеного вбачається, що диспозиція частини 2 статті 126 КУпАП є бланкетною, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів. Таким чином, у вказаній постанові про адміністративне правопорушення повинно бути посилання на відповідні пункти ПДР України, що порушив позивач.

Позивач у позовній заяві покликався на те, що працівником поліції не було вірно вказано пункт ПДР, який він порушив, а саме вказано п. 2.7 «а» ПДР України. Таке не відповідає дійсності, адже у постанові вказано п. 2.1. «а» ПДР України.

Згідно п. 2.1 «а» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Так, згідно пункту 1.10 Правил дорожнього руху України, транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340 визначений порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами з визначенням відповідної категорії на право їх керування.

Відповідно до вимог статті 29 Закону України «Про дорожній рух», до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Згідно ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

В оскаржуваній постанові містить посилання на те, що позивач керував трактором марки «Зубр» JR-Q12E, серійний номер НОМЕР_1 у с. Мала Горожанна.

У технічних особливостях мотоблоку «Зубр» JR-Q12E вказано, що це потужний одноциліндровий агрегат для обробки ділянки до 5 га. Потужність цієї моделі 12 к.с., чотирьохтактний двигун запускається електростартером. Такий є засобом механізованої обробки ґрунту і реєстрації не підлягає, а також за конструкцією у ньому відсутній цілий ряд необхідних елементів наявних у транспортному засобі, зокрема стоп-сигнали, сигнали повороту, дзеркала заднього виду, номерні знаки, тощо, а наявність закріпленого до мотоблока причепа на транспортний засіб його не перетворює. Крім того, посвідчення водія відповідної категорії для управління мотоблоком не потрібно.

Таким чином, позивач керуючи мотоблоком не являвся спеціальним суб`єктом адміністративного правопорушення визначеним ч. 6 ст. 121 КУпАП і не може бути підданий адміністративній відповідальності за вказаною частиною ст. 121 КУпАП, зважаючи на відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд прийшов висновку, що експлуатація вказаного мотоблоку не є керуванням транспортним засобом, що є складовою дій, передбачених ч. 2 ст. 126 КУпАП, а також те, що не віднесення мотоблока до транспортного засобу свідчать й ті факти, що діючим законодавством України не встановлено необхідності навчання мотоблоками, для його керування не видається посвідчення водія відповідної категорії, та він не підлягає державній реєстрації з видачею свідоцтва і номерних знаків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, всупереч вищевказаним вимогам, відповідачами не представлено суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови.

При цьому необхідно врахувати і практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin V. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «...суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, суд приходить висновку про підставність такого позову.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправним не входить у межі повноважень місцевого загального суду як адміністративного, визначених КАС України, відтак, позовна вимога у цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 496,20 гривень, підлягає стягненню згідно з вимогами ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 245, 251, 286 КУпАП, ст. 246, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05.10.2021 серії БАВ №444325, винесену поліцейським СРПП ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Кльобом Назаром Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 гривень 00 копійок, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській області, місцезнаходження: пл. Генерала Григоренка, 3, м. Львів, 79007, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 40108833.

Повний тест рішення складено 17.03.2022.

Суддя Головатий А. П.