Справа № 140/16024/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2022-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2022 року ЛуцькСправа № 140/16024/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду із позовом до Поліської митниці Держмитслужби (далі Поліська митниця, відповідач, митний орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 червня 2021 року №9 та №9, які прийняті Поліською митницею Держмитслужби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі акту від 26 травня 2021 року №25/7.13-19/ НОМЕР_1 про результати документальної невиїзної перевірки ОСОБА_1 дотримання вимог законодавства України з питань митної справи при оформлені товару за митною декларацією (далі МД) від 03 серпня 2018 року №UA205100/2018/012901 Поліською митницею Держмитслужби 08 червня 2021 року прийнято податкові повідомлення-рішення №9, яким збільшено податкове зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами на суму 15724,99 грн, та застосовано штрафну санкцію в сумі 3931,25 грн, всього 19656,24 грн та податкове повідомлення-рішення №9, яким збільшено податкове зобов`язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів фізичними особами на суму 3145,00 грн., та застосовано штрафну санкцію в сумі 786,25 грн, всього 3 931,25 грн.

Як слідує із висновків даного акту контролюючим органом встановлено порушення позивачем:

- вимог частини другої статті 48, частини четвертої-п`ятої статті 280, частини першої статті 281 Митного кодексу України (далі МК України), в результаті чого занижено податкове-зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 15 724,99 грн.;

- вимог пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 3145,00 грн.

Такий висновок відповідачем зроблено на основі відповіді уповноваженого органу Республіки Польща від 24 вересня 2019 року №0601-IGC.4331.5.2019.KD, згідно із яким підтверджено автентичність сертифікатів з перевезення товарів EUR.1 від 01 серпня 2018 року №PL/MF/AN 0022911 але товар, що вказаний у документах походження не відповідає вимогам преференційного походження згідно Протоколу І Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.

Позивач зазначає, що з метою здійснення митного оформлення товарів, декларантом подано митну декларацію, до якої додано документи, на підтвердження преференційного походження товару, підстав придбання товару, його кількісних та якісних характеристик, цінового та вартісного обґрунтування, а саме: МД №UA205100/2018/012901 від 03 серпня 2018 року, сертифікат EUR. 1 від 01 серпня 2018 року №PL/MF/AN 0022911, інвойс №180731.11-AST/PPDD від 31 липня 2018 року, свідоцтво (бріф) про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 23 липня 2015 року, експертна довідка №5124/18 від 03 серпня 2018 року, митна декларація країни відправлення.

Подані декларантом пакети документів для митного оформлення містять як основне передбачене національними та міжнародними нормативно-правовими документами необхідне підтвердження преференційного походження товару - сертифікати EUR.1, так і додаткові, які передбачені цими ж нормативно-правовими документами.

Той факт, що товари за вищезазначеними митними деклараціями були випущенні у вільний обіг та застосовано до них відповідні преференційні товари підтверджує відсутність розбіжностей у поданих документах.

Проте, незважаючи на це відповідачем направлено запит до уповноваженого органу Республіки Польща для здійснення перевірки сертифікатів з перевезення товарів EUR 1 від 01 серпня 2018 року №PL/MF/AN 0022911.

Звертає увагу, що в акті перевірки відсутні посилання на те які саме обґрунтовані сумніви щодо преференційного походження товару, перелік яких від об`єктивних до суб`єктивних визначений нормами чинного законодавства став підставою для надсилання такого запиту.

Як вбачається із відповіді уповноваженого органу Республіки Польща саме експортером не доведено походження товарів з ЄС, при чому з одночасним підтвердженням автентичності сертифікатів.

Зауважує про те, що позивач не звертався із заявами про видачу сертифікатів з перевезення товарів EUR.1 від 01 серпня 2018 року №PL/MF/AN 0022911. Ці сертифікати надано продавцем компанією Asantech sp. z о.о., а тому саме воно відповідальне за достовірність інформації викладеної у них. Крім того, ні сертифікати, ні митні декларації країн відправлення не скасовані і є чинними, як на момент винесення спірних податкових повідомлень рішень так і на момент звернення до суду.

На думку позивача, навіть наявність у митного органу листів від уповноважених органів із держави походження товару не свідчить про беззаперечну неможливість застосування преференційного режиму.

В той же час, вказаний лист уповноваженого органу Республіки Польща не можна вважати єдиним та беззаперечним доказом порушення саме позивачем митних правил, оскільки нею до митного оформлення надані всі документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують право позивача на преференцію.

З наведених підстав ОСОБА_1 уважає винесені податкові повідомлення-рішення від 08 червня 2021 року №9 та №9 незаконними та такими, що підлягають скасуванню та просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Поліська митниця у відзиві на позовну заяву від 24 січня 2022 року №7.13-10/8.19-05/9 позовних вимог не визнала мотивуючи тим, що ОСОБА_1 за МД від 03.08.2018 №UA205100/2018/01290, що підлягає перевірці, ввезено товар: «легковий автомобіль марки - MERCEDES-BENZ, моделі - V-KLASSE, ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_3 , загальна кількість місць, включаючи місце водія - 7, призначений для використання по дорогах загального користування (перевезення пасажирів), номер/модель двигуна - невизначений, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 2143 CM3, потужність - 140 kW, тип кузова - універсал, колісна формула - 4x4, колір - чорний, бувший у використанні, календарний рік виготовлення - 2015, модельний рік виготовлення - 2015, дата введення в експлуатацію - 23.07.2015 р.. Категорія ТЗ за документами виробника - МІ., за кодом згідно УКТ ЗЕД - , фактурна вартість - 580505,69 грн. (18500,00 євро), митна вартість - 582406,97 грн. (митну вартість визначено за резервним методом), країна походження - DE.

При митному оформленні транспортного засобу сплачені наступні митні платежі: ввізне мито (вид платежу - 121) - 42515,71 грн., акцизний податок (вид платежу - 185) - 21989,66 грн., податок на додану вартість (далі - ПДВ, вид платежу - 128) - 129382,47 грн.

При доставці зазначеного транспортного засобу на митну територію України умови поставки (графа 20 МД) не вказані, зовнішньоекономічний контракт відсутній.

Ввезення товару на митну територію України проводилось згідно рахунка-фактури від 31 липня 2018 року №180731.11-AST/PPDD, укладеного між ASANTECH SP.Z.O.O. (ul.Francuska49/46. 03-905 Warszawa. PL) та KAROLINA PANASIUK (FF115136, LUTSK,TOPOLEVA 28STR.UKRAINA) на купівлю транспортного засобу.

Перевіркою обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування товару, оформленого за МД типу ІМ40ДЕ від 03 серпня 2018 року №UA205100/2018/012901, за результатами якої складено акт від 02 листопада 2020 року №26/7.13-19/ встановлено наступне.

Відповідно до документів, поданих декларантом, та даних АСМО «Інспектор» митне оформлення транспортного засобу проведено за електронною митною декларацією від 03 серпня 2018 року №UA205100/2018/012901 та випущено у вільний обіг на митну територію України із застосуванням тарифної преференції за кодом «410» «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (Абзац перший частини першої статті 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони)» (гр. 36 МД). Умовно нараховано мито (код платежу - 121, спосіб сплати - 06) 15724,99грн.

Підставою для застосування преференційної ставки ввізного мита став сертифікат із перевезення (походження) товару форми EUR.l. №PL/MF/AN 0022911 від 01 серпня 2018 року, який поданий до митного оформлення за МД типу ІМ40ДЕ від 03 серпня 2018 року №UA205100/2018/012901 (графа 44 МД під кодом «0954»).

Волинська митниця Держмитслужби листом від 28 лютого 2020 року №1830-7.3- 15, проінформувала Поліську митницю Держмитслужби про результати перевірки сертифікату з перевезення форми EUR.1№PL/MF/AN 0022911 від 01 серпня 2018 року.

Листом уповноваженого органу Польщі №0601-IGC.4331.5.2019.KD від 24 вересня 2019 року повідомлено, що митні органи Республіки Польщі підтверджують автентичність сертифікату з перевезення форми EUR.1 №PL/MF/AN 0022911 від 01 серпня 2018 року, однак, експортер не надав достатніх доказів походження, що підтверджують преференційне походження товарів. Тому, ці товари, не мають преференційного походження з ЄС.

Таким чином, до товару, оформленого за митною декларацією від 03 серпня 2018 року №UA205100/2018/012901, не може бути застосовано преференційний режим оподаткування товарів на умовах Угоди.

Отже, транспортний засіб, митне оформлення якого здійснено за МД типу ІМ40ДЕ від 03 серпня 2018 року №UA205100/2018/012901 не може бути визнаним таким, що має преференційне походження з Європейського Союзу, та відповідно не має права на тарифну преференцію за кодом «410». Виходячи з інформації, наданої уповноваженим органом іноземної держави (митним органом Республіки Польща від 24 вересня 2019 року №0601-IGC.4331.5.2019.KD ) підстави для застосування преференційного режиму, відсутні.

Заявлення недостовірних відомостей про характеристики товару (преференційне походження), які відрізняються від даних, отриманих від уповноважених органів іноземних держав (митний орган Республіки Польща), призвело до безпідставного застосування преференційної ставки мита, за кодом УКТЗЕД - 7,3%, та умовного нарахування мита на товари походженням з Європейського Союзу замість застосування повної ставки мита (за кодом УКТЗЕД - 10%) згідно розділу XVII Митного тарифу України, затвердженого Законом України від 19 вересня 2013 року №584-VII «Про Митний тариф України» із змінами та доповненнями та, як наслідок - до несвоєчасного, неповного нарахування та сплати митних платежів, чим порушено вимоги частини четвертої-п`ятої статті 280, частини першої статті 281 МК України.

Перевіркою обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування відповідно до частини 14 статті 354 Митного кодексу України встановлено заниження громадянкою ОСОБА_1 податкових зобов`язань зі сплати митних платежів на загальну суму 18869,99 грн, в тому числі: мито на товари, що ввозяться на митну територію України суб`єктами господарювання, на суму 15724,99 грн; податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання, на суму 3145,00 грн.

З наведених підстав відповідач просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 55-60).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 50).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 за МД від 03.08.2018 №UA205100/2018/01290, що підлягає перевірці, ввезено товар: «легковий автомобіль марки - MERCEDES-BENZ, моделі - V-KLASSE, ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_3 , загальна кількість місць, включаючи місце водія - 7, призначений для використання по дорогах загального користування (перевезення пасажирів), номер/модель двигуна - невизначений, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 2143 CM3, потужність - 140 kW, тип кузова - універсал, колісна формула - 4x4, колір - чорний, бувший у використанні, календарний рік виготовлення - 2015, модельний рік виготовлення - 2015, дата введення в експлуатацію - 23.07.2015 р.. Категорія ТЗ за документами виробника - МІ., за кодом згідно УКТ ЗЕД - , фактурна вартість - 580505,69 грн. (18500,00 євро), митна вартість - 582406,97 грн. (митну вартість визначено за резервним методом), країна походження DE (арк. спр. 24-27).

Підставою для застосування преференційної ставки ввізного мита став сертифікат із перевезення (походження) товару форми EUR.l. №PL/MF/AN 0022911 від 01 серпня 2018 року, який був доданий до вищезазначеної митної декларації (арк. спр. 28-29).

На підставі наказу від 26 квітня 2021 року №109 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянкою ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи», Поліською митницею проведена документальна невиїзна перевірка позивача щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг зі звільнення від оподаткування при митному оформлені товару за МД типу ІМ40ДЕ від 03 серпня 2018 року №UA205100/2018/012901.

За наслідками проведення вищезазначеної перевірки Поліською митницею було складено акт від 26 травня 2021 року «Про результати документальної невиїзної перевірки, громадянки ОСОБА_1 дотримання вимог законодавства України з питань митної справи при митному оформлені товару за МД типу ІМ40ДЕ від 03 серпня 2018 року №UA205100/2018/012901, яким встановлено наступні порушення:

- частини другої статті 48, частини четвертої-п`ятої статті 280 МК України, частини першої статті 281 МК України, в результаті чото занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на товари, .що ввозяться на. митну територію України суб`єктами: господарювання за МД типу ІМ40ДЕ від 03 серпня 2018 року №UA205100/2018/012901 на загальну суму 15724,99 грн;

- пункту 190.1 статті 190 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД типу ІМ40ДЕ від 03 серпня 2018 року №UA205100/2018/012901 на загальну суму 3145,00 грн (арк. спр. 17-22).

На підставі вказаного акту перевірки Поліською митницею винесено оскаржувані податкові повідомлення рішення:

від 08 червня 2021 року №9, яким збільшено податкове зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами на загальну суму 19656,24 грн, в тому числі: за податковими та/або іншими зобов`язаннями - 15724,99 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 3931,25 грн (арк. спр. 12-13);

від 08 червня 2021 року №9, яким збільшено податкове зобов`язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів фізичними особами на загальну суму 3931,25 грн, в тому числі: за податковими та/або іншими зобов`язаннями - 3145,00 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 786,25 грн (арк. спр. 15-16).

ОСОБА_1 , уважаючи винесені податкові повідомлення-рішення протиправними, звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною першою статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною першою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Згідно із частиною шостою статті 265 МК України декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.

Відповідно до частини першої статті 266 МК України декларант зобов`язаний, зокрема, у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу Х цього Кодексу (пункт 4); у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (пункт 5).

Частинами першою та другою статті 293 МК України передбачено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу.

Згідно із частиною шостою статті 345 МК України результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Частиною другою статті 351 МК України визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відповідно до частини першої статті 352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Таким чином, підставою для проведення перевірки є надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митним органам документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі звернення Державної фіскальної служби України від 25 березня 2019 року №6447/5/99-99-19-04-02-16 направлено запит до уповноваженого органу Республіки Польща щодо перевірки сертифікату з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AN 0022911 від 01 серпня 2018 року.

Листом уповноваженого органу Республіки Польща №0601-IGC.4331.5.2019.KD від 24 вересня 2019 року проінформовано, що митні органи Польщі підтверджують справжність з перевезення товару EUR. 1., однак, експортер не надав достатніх доказів походження, що підтверджують преференційне походження товарів, відтак ці товари не мають преференційного походження з ЄС (арк. спр. 35-36).

Отож, уповноваженим органом Республіки Польща не підтверджено преференційне походження товару зазначеного у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AN 0022911 від 01 серпня 2018 року.

Крім того, проведеною документальною перевіркою, з урахуванням офіційно отриманої відповіді від уповноважених органів країни експортера про не підтвердження преференційного походження товарів, встановлено обставини, які свідчать, що громадянкою ОСОБА_1 при застосуванні преференційних (знижених) ставок ввізного мита щодо товару, який імпортується відповідно, до сертифіката з: перевезення (походження): товару форми EUR.1 №PL/MF/AN 0022911 від 01 серпня 2018 року з:території ЄС, створені умови щодо несплати митних платежів в повному обсязі та невиконання вимог, установлених Митним, .кодексом України, Податковим кодексом України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 271 МК України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Статтею 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно з частиною першою статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення. (пункт 187.8 статті 187 ПК України).

Підпунктом 54.3.6. пункту 54.3, пункту 54.4 статті 54 ПК України визначено , що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Суд зауважує, що у даній справі спір між сторонами не виник щодо виду товару, який переміщувався позивачем через митний кордон та підлягав митному контролю, а стосується виключно встановлення країни походження (виробника) товару, який ввозився позивачем на митну територію України, та, як наслідок, наявності чи відсутності права позивача на застосування преференційного режиму вільної торгівлі до ввезеного товару.

Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння, з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини сьомої цієї статті, повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Законом України від 16 вересня 2014 року №1678-VII Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (Угода про асоціацію).

Відповідно до статті 26, 27 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»); «мито» включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Кожна Сторона відповідно до частини першої статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до статті 2 розділу ІІ «Визначення концепції «походження товарів» Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу : (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Частиною 1 статті 16 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, зокрема, сертифікату з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Частинами 1-3 статті 43 Митного кодексу України встановлено, що одним з документів, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару. Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 44 Митного кодексу України у разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару: на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Таким чином, серед переліку документів, які можуть підтвердити країну походження товару, сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску таких відповідно до заявленого митного режиму.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 - це документ, що видається митними органами країни експорту для підтвердження відповідності товару вимогам правил визначення преференційного походження, встановлених в Угоді про асоціацію, при застосуванні преференційних ставок ввізного мита.

При цьому, обов`язок вжити всі належні заходи для перевірки статусу походження товарів, забезпечити правильне заповнення бланків сертифікату з перевезення товару EUR.1 покладено на митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1.

Стаття 28 Протоколу І встановлює, що до складу документації, зазначеної в статтях 17(3) і 22(3) цього Протоколу, використовуваної для підтвердження того, що товари, вказані в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу, можуть входити, interalia (переклад - також), в тому числі:

(a) прямі свідчення процесів, виконаних експортером чи постачальником для отримання розглядуваного майна, що містяться, наприклад, у його обліковій документації чи у міжнародній системі обліку;

(b) документи, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(c) документи, що підтверджують обробку матеріалів у Європейському Союзі або Україні, видані чи складені в ЄС або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(d) сертифікати з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні згідно з цим Протоколом;

(e) належні свідчення про обробку, виконану з межами Європейського Союзу або України згідно з положеннями статті 12 даного Протоколу, які підтверджують, що вимоги цієї статті були виконані.

Відповідно до статті 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію.

До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки.

Запит про проведення перевірки надсилається протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару, крім випадків, коли така перевірка ініціюється у зв`язку з кримінальним провадженням.

Статтею 32 розділу VI Доповнення І до Конвенції передбачено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції. З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD та інвойс, якщо він був поданий, декларацію про походження або декларацію про походження EUR-МЕD, або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути надіслані для обґрунтування запиту про здійснення перевірки. Перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Якщо митні органи Договірної сторони імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, імпортеру пропонується видача продукції із застосуванням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Отже, вказані норми передбачають взаємодію договірних сторін, зокрема, ними передбачено право та спеціальний порядок перевірки достовірності та правильності інформації (у тому числі декларацій інвойсів), що міститься у відповідних документах. При цьому, наведені положення фактично передбачають презумпцію достовірності документів до тих пір, поки митні органи країни експорту за запитом митних органів країни імпорту за результатами проведеної перевірки не доведуть протилежного (за винятком ситуації, що відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі звернення Державної фіскальної служби України від 25 березня 2019 року №6447/5/99-99-19-04-02-16, направлено запит до уповноваженого органу Республіки Польща щодо перевірки сертифікату з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AN 0022911 від 01 серпня 2018 року.

Листом уповноваженого органу Республіки Польща №0601-IGC.4331.5.2019.KD від 24 вересня 2019 року не підтверджено преференційне походження товару зазначеного у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AN 0022911 від 01 серпня 2018 року, а також за результатами перевірки преференційного документу про походження, що проводиться митницею відповідно до статей 31 та 32 Доповнення І до Конвенції встановлено, що товар вказаний у документі не відповідає вимогам преференційного походження.

Підсумовуючи вказане, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах обов`язок з декларування, визначення і сплати мита та податку має саме позивач, а тому саме він, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку, тоді як формальна наявність сертифікату походження товару, за видачу якого несе відповідальність експортер, не є достатньою підставою для висновку про вчинення позивачем всіх залежних від нього дій для отримання преференції. Діючи добросовісно та застосовуючи пільгові тарифи, позивач мав безсумнівно переконатися, що поставлений ним товар дійсно є товаром відповідного походження згідно з положеннями вищезазначеної Угоди, а не покладатися лише на відповідальність експортера за видачу відповідного сертифікату.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Восьмого апеляційног оадміністратвиного сду від 17 вересня 2021 року у справі № 140/1130/21.

При цьому, слід відмітити правову позицію Верховного Суду, яка наведена у постанові від 01 березня 2021 року у справі №240/7093/19 (щодо застосування приписів статті 33 Протоколу 1 до Угоди), згідно якої надходження від іноземних митних органів інформації щодо непідтвердження преференційного походження товарів в контексті застосування Угоди, має безумовним наслідком скасування права на преференційне оподаткування.

Згідно із статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Поліської митниці Держмитслужби (33028, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Соборна, будинок 104, ідентифікаційний код юридичної особи 43350097) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Поліської митниці Держмитслужби від 08 червня 2021 року №9 та №9 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення виготовлено 18 березня 2022 року.