Справа № 600/3247/21-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2022-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/3247/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2021 року до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Чернівецької міської ради (відповідач) з такими позовними вимогами:

стягнути на користь ОСОБА_1 з розпорядника коштів Чернівецької міської ради - виконавчого комітету Чернівецької міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету - бюджету міста Чернівці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.12.2020 по 07.06.2021 включно в розмірі 198173,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, 23.12.2020 розпорядженням Чернівецького міського голови визнано припиненою 23.12.2020 службу ОСОБА_1 міській раді на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету Чернівецької міської ради VII скликання та із посиланням на частину 1 статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Пунктом 2 цього розпорядження відділу бухгалтерського обліку і звітності міської ради доручено провести розрахунок з ОСОБА_1 з виплатою йому компенсації за невикористану відпустку.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.02.2021 у справі 600/178/21-а змінено в Розпорядженні Чернівецького міського голови від 23.12.2020 року №1550-к "Про проведення розрахунку з ОСОБА_1 " дату звільнення позивача, визначено датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності 30.12.2020 року.

Таким чином, був звільнений з посади заступника Чернівецького міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради 30.12.2020 року. Після звільнення з займаної посади остаточна виплата всіх сум, що належать у зв`язку із трудовими правовідносинами (кінцевий розрахунок), відбулася тільки 07.06.2021 року.

Вважає, що непроведення розрахунку у строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 31.12.2020 по 07.06.2021 включно складає 198173,82 грн.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.02.2021 №600/178/21-а, змінено дату звільнення позивача, згідно з розпорядженням Чернівецького міського голови від 23.12.2020 №155-к, на 30.12.2020. В день набрання законної сил рішення суду 03.06.2021 було проведено перерахунок розрахунку при звільненні в сумі 10674,28 грн. Після утримання обов`язкових податків і зборів в сумі 2081,48 грн, перераховано на картковий рахунок через установу банку 07.06.2021 року - 8592,80 грн.

Відповідач вважає, що оскільки у день звільнення не працював, а також з вимогою про розрахунок на підставі статті 116 КЗпП України до роботодавця не звертався, то відсутні правові підстави для застосування статті 117 КЗпП України і стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому, відповідач зазначив, що якщо суд дійде висновку, що стягненню підлягає середній заробіток за більший період і його сума буде перевищувати 10674,28 грн, то враховуючи принципи розумності, справедливості і пропорційності, а також висновки Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц, розмір середнього заробітку підлягає зменшення до суми, яка не повинна перевищувати 10674,28 грн.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.07.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 06.06.2000 Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с.8-9). Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 11.12.2019 позивач є інвалідом 3 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.10).

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 23.12.2020 №1550-к "Про проведення розрахунку з ОСОБА_1 ":

1. Вважати припиненою 23 грудня 2020 року службу в Чернівецькій міській раді ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету Чернівецької міської ради VІІ скликання (частина 1 статті 51 Закону Україні "Про місцеве самоврядування в Україні").

2. Відділу бухгалтерського обліку та звітності міської ради провести розрахунок з ОСОБА_2 - заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради, виплативши компенсацію за невикористані:

- 10 календарних днів щорічної та додаткової оплачуваний відпустки за період роботи з 18.04.2018 по 17.04.2010;

- 17 календарних днів щорічної та додаткової оплачуваних відпусток за період роботи з 18.04.2019 по 17.04.2020;

- 18 календарних днів щорічної та додаткової оплачуваних відпусток за період роботи з 18.04.2020 по 23.12.2020;

всього за 45 календарних днів (а.с. 11).

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.02.2021 року №600/178/21-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2021 №600/178/21-а, змінено в Розпорядженні Чернівецького міського голови від 23.12.2020 року, №1550-к "Про проведення розрахунку з ОСОБА_1 " дату звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності, а саме вважати датою припинення ОСОБА_1 служби в Чернівецькій міській раді на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради 30.12.2020 року (а.с. 13-30).

Відповідно до листа Виконавчого комітету Чернівецького міської ради від 06.07.2021 №Б-1793/01/10-09 при розрахунку ОСОБА_1 проведені такі нарахування:

- 68118,44 грн компенсація за невикористану відпустку,

- 1720,67 грн оплата тимчасової непрацездатності за рахунок підприємства,

- 3441,34 грн оплата тимчасової непрацездатності за рахунок ФСС з ТВП,

- 13045,90 грн перерахунок заробітної плати у зв`язку з уточненими табелями обліку робочого часу і листком тимчасової непрацездатності.

З нарахованої суми утримано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 18%, військовий збір 1,5%, профспілкові внески 1% згідно чинного законодавства в сумі 12296,47 грн.

Кошти з ФСС з ТВП на оплату тимчасової непрацездатності надійшли 16.03.2021 та перераховані на картковий рахунок в установу банку 18.03.2021 в сумі 2770,28 грн.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.02.2021, яке набрало законної сили 03.06.2021, внесено зміни в розпорядження Чернівецького міського голови від 23.12.3020 №1550-к.

В той же день відділом бухгалтерського обліку та звітності проведено перерахунок розрахунку при звільненні в сумі - 10674,28 грн (в тому числі оплата тимчасової непрацездатності за рахунок підприємства - 6882,68 грн компенсація при звільненні - 1513,74 грн, середній заробіток - 1277,86 грн і замовлено фінансування. Після утримання обов`язкових податків і зборів в сумі - 2081,48 грн, перераховано на картковий рахунок через установу банку 07 червня 2021 року 8592,80 грн (а.с. 31-32).

Відповідно до Довідки про доходи від 06.07.2021 №130 позивач працював до 30.12.2020 у виконавчому комітеті Чернівецької міської ради на посаді заступника міського голови. За період з жовтня 2020 по листопад 2020 позивачу нараховано заробітної плати 59224,31 грн (жовтень 2020 - 11389,31 грн листопад 2020 - 47835,00). Середньоденна заробітна плата - 2277,86 грн. Середньомісячна заробітна плата - 47835,00 грн (а.с. 33).

Вважаючи протиправною невиплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.12.2020 по 07.06.2021 включно в розмірі 198173,82 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.97 №280/97-ВР.

В свою чергу, Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 №2493-III регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Посадовою особою місцевого самоврядування, згідно статті 2 Закону №2493-III є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Власне, положеннями Закону №280/97-ВР, Закону №2493-III та Кодексу законів про працю України визначено механізм звільнення посадових осіб органів місцевого самоврядування зі служби в органах місцевого самоврядування та дотримання при цьому гарантій їх соціального захисту.

За пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту від 29.07.93 №58 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.93 за №110) днем звільнення вважається останній день роботи.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником, а саме - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтями 116, 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України і статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Також аналізуючи положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 окрім зазначеного вказала, що за змістом частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 №108/95-ВР порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як зазначалось вище, що рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.02.2021 №600/178/21-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2021 №600/178/21-а, змінено в Розпорядженні Чернівецького міського голови від 23.12.2020 №1550-к "Про проведення розрахунку з ОСОБА_1 " дату звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності, а саме вважати датою припинення ОСОБА_1 служби в Чернівецькій міській раді на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради 30.12.2020 року.

З матеріалів справи встановлено, та підтверджено сторонами, що повний розрахунок з позивачем проведено 07.06.2020.

У відповідності до листа Мінсоцполітики від 29.07.2019 №1133/0/206-19 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік", кількість робочих днів у жовтні 2020 року становила 21 день, у листопаді 2020 року - 21 день.

Враховуючи вищезазначені приписи Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньоденна заробітна плата позивача у зазначений вище період становила - 2277,86 грн (59224,31 грн / 26 днів))

Оскільки розрахунок із позивачем при звільненні проведено відповідачем не 30.12.2020, як того вимагають положення Кодексу законів про працю України, а 07.06.2021, затримка у розрахунку складала 87 робочі дні, тобто починаючи з першого дня затримки та до дня фактичного розрахунку.

Як наслідок, згідно статті 117 Кодексу законів про працю України, сума середнього заробітку, яку повинен виплатити відповідач за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, становить - 198173,82 грн (2277,86 грн х 87 день).

Проте, вирішуючи питання щодо належного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає компенсації працівникові, суд враховує, що його розмір має надкомпенсаційний характер, і ця сума перевищує розмір недовиплаченої частини заробітної плати, в чому полягає очевидна неспівмірність сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості.

Як наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц: закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (п.п. 71-72).

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-цу зазначила, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі за провадженням №6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Враховуючи вищевикладене, а також висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, суд вважає за можливе зменшити розмір відшкодування та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 10674,28 грн, що буде в повній мірі відповідати дотриманню балансу та принципу розумності, справедливості та пропорційності.

Виведена сума, на переконання суду, відповідатиме меті відшкодування, передбаченій ст. 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В межах розгляду даної адміністративної справи відповідач не спростував доводів позивача в частині заявлених нею вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Однак, судом встановлено, що обрахунок суми, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача за весь час такої затримки та заявлена у позові, обрахована позивачем помилково, а відтак суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано порядок розподілу судових витрат, але зважаючи на те, що згідно пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі позивачі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, судові витрати до розподілу - відсутні.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, розмір заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - задовольнити частково.

2. Стягнути на користь ОСОБА_1 з розпорядника коштів Чернівецької міської ради - виконавчого комітету Чернівецької міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету - бюджету міста Чернівці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.12.2020 по 07.06.2021 включно в розмірі 10674,28 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач - Чернівецька міська рада (, Центральна площа, 1, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002).

Суддя В.О. Григораш