Справа № 140/6194/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/6194/21 пров. № А/857/22630/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року (ухвалене у м. Луцьку суддею Валюхом В.М. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) в адміністративній справі № 140/6194/21 за позовом ОСОБА_1 до Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулася до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила визнати протиправною відмову в задоволенні клопотання, оформленого рішенням Боратинської сільської ради від 23.04.2021 № 6/96, та зобов`язати відповідача надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га, відповідно до заяви від 06.10.2020 та за наслідками розгляду прийняти рішення, у відповідності до вимог Конституції України, Земельного кодексу України. Також просила стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що їй повторно відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації. Вона не погоджується із вказаним рішенням від 23.04.2021 № 6/96, оскільки відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про таку невідповідність, а твердження відповідача про те, що землі, на якій розташована земельна ділянка, на яку претендує позивач, відносяться до пасовищ є безпідставними, не підтвердженими жодними документами.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року позов задоволено.

У стягненні судових витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн відмовлено, у зв`язку з тим, що вони документально не підтверджені.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила Боратинська сільська рада Луцького району Волинської області, яка вважає рішення суду першої інстанції прийнятим за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийнято у порядку ст. 118 ЗК України, оскільки бажане місце розташування земельної ділянки, що підлягала відведенню, не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації. Водночас, ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує. Також вказує на те, що суд зобов`язавши орган місцевого самоврядування, прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою фактично перебрав на себе його дискреційні повноваження.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення її позовних вимог без змін. В частині відмови у відшкодуванні судових витрат, просить задовольнити її клопотання та стягнути ці витрати з Боратинської сільської ради.

Вказує на те, що, зважаючи на протиправну поведінку відповідача, а саме - невиконання ним обов`язку, передбаченого приписами діючого законодавства, та неврахування рішення суду, що набрало законної сили, недоведеність відповідачем існування, передбачених чинним законодавством, обставин, що можуть слугувати підставою для відмови у наданні дозволу, наявні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Також вказує на те, що необхідно стягнути з відповідача на її користь витрати на оплату послуг адвоката у повному обсязі, а саме у розмірі 4000,00 грн на підтвердження понесення яких додає до відзиву копії договору про надання правової допомоги, квитанцію про оплату адвокатських послуг на суму 4000 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідач подав відповідь на відзив в якому звертає увагу на те, що позивач не є жителем територіальної громади, яку він представляє; у процесі прийняття рішення позивачу надавалися роз`яснення щодо причин відмови, які полягають у тому, що зазначена позивачем ділянка відносить до громадських пасовищ, оскільки розташована у прибережній смузі річки Чорногузка; у сільській раді відсутній детальний план території, що дозволяє встановити розмір і конфігурацію ділянок, що підлягають безоплатній приватизації. Також просить не створювати судовий прецедент, що призведе до втрати можливості органами місцевого самоврядування приймати власні рішення в інтересах територіальної громади, представниками якої вони є.

З наведеними у відповіді на відзив доводами не погодилась позивач і подала до суду відповідні заперечення, в яких, зокрема вказує на те, що вона не просила надати їй ділянку у межах прибережної зони річки Чорногузка і просить надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою, відповідно до чинного законодавства, з врахуванням всіх обмежень, в тому числі врахувавши та відступивши від водного об`єкта обумовлену законом відстань (25 чи 50 метрів), а також просила долучити до матеріалів справи докази, які свідчать про те, що річка Чорногузка належить до малих річок, тому прибережна захисна смуга повинна становити 25 метрів.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 06.10.2020 ОСОБА_1 подала до Боратинської сільської ради заяву з додатками про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га, яка відноситься до земель комунальної власності Боратинської сільської ради біля с. Новостав; до заяви додано графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копії документів (картка фізичної особи - платника податків, паспорт) (а. с. 31-35).

22.10.2020 Боратинська сільська рада прийняла рішення від 22.10.2020 № 17/257 «Про відмову в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства», яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що належать до земель комунальної власності біля с. Новостав (а. с. 36).

Листом від 01.12.2020 № 881/2.20 Боратинська сільська рада повідомила позивача про те, що землі, зазначені у графічних матеріалах, є громадськими пасовищами, що належать до земель загального користування; віднесення зазначених земель до громадських пасовищ обумовлено розташуванням у прибережній смузі річки Чорногузка, ведення особистого селянського господарства на даних землях неможлива (а. с. 39).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 в адміністративній справі № 140/1529/21 за позовом ОСОБА_1 до Боратинської сільської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії позов задоволено.

Визнано протиправною відмову та скасовано рішення Боратинської сільської ради від 22.10.2020 № 17/257 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га.

Зобов`язано Боратинську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.10.2020 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га та за наслідками розгляду прийняти рішення відповідно до вимог Конституції України, Земельного кодексу України (а. с. 40 - 44).

23.04.2021 Боратинська сільська рада прийняла рішення № 6/96 «Про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.10.2020 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га», яким відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (а. с. 11).

Вважаючи, вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідач, відмовляючи позивачу оскаржуваним рішенням у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав невідповідності його вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, діяв всупереч вимогам чинного законодавства, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій частині задоволенню. Суд першої інстанції, також вказав, що оскільки процес надання позивачу відмов у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою з формальних підстав може бути досить тривалим, то в даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання Боратинську сільську раду надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою відповідно до заяви від 06.10.2020.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 (далі - Закон № 280/97-ВР).

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з пунктом "в" частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина 4 статті 116 ЗК України).

Пунктом "б" частини 1 статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства.

Частиною 6 статті 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що такими встановленні підстави, порядок та строки передачі земельної ділянки у власність громадян. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність. За результатами розгляду поданих заяв визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень - надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову. При цьому, встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказаний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розширеному тлумаченню не підлягає.

Водночас, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26 лютого 2019 року (справа № 802/721/18-а), від 05 березня 2019 року (справа № 2040/6320/18), від 29 квітня 2020 року (справа № 812/1552/17).

Крім того колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що за наслідками розгляду поданої заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою обов`язковим є прийняття відповідним органом місцевого самоврядування вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Рішення органу місцевого самоврядування повинно містити власні мотиви посилання на відповідні визначені законом підстави, керуючись якими орган місцевого самоврядування дійшов висновку про прийняття саме такого рішення.

Як видно із матеріалів справи, оскаржуване рішення від 23.04.2021 № 6/96 не містить жодного обґрунтування та мотивів, з яких виходив орган місцевого самоврядування при прийнятті такого рішення, зазначаючи, що місце розташування обраної позивачем земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

На думку суду, сформована у такий спосіб відповідачем підстава для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою є загальною, не конкретизованою та формальною, вона за своїм змістом дублює припис частини сьомої статті 118 ЗК України.

За наведених вище міркувань, оскаржуване рішення відповідача не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Надалі листами Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 25.11.2020 та 01.12.2020, скерованими на запити позивача, повідомлено, що землі, зазначені позивачем у графічних матеріалах, є громадськими пасовищами, що належать до земель загального користування, відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель. Віднесення зазначених земель до громадських пасовищ обумовлено розташуванням у прибережній смузі річки Чорногузка, ці земельні ділянки використовуються жителями села Новостав для випасу худоби.

Проте, докази на підтвердження зазначеного (наприклад, графічні матеріали, фототаблиці, витяги з Державної публічної кадастрової карти), які б дозволили ідентифікувати місце розташування громадських пасовищ та місце розташування обраної позивачем земельної ділянки, в матеріалах справи відсутні, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого в адміністративному судочинстві покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, такі не подані. Жодних вагомих, чітких та узгоджених доказів, які б вказували на правомірність та обґрунтованість спірного рішення відповідач ні суду першої ні апеляційної інстанції не навів.

Отже, відмовляючи позивачу в задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, відповідач діяв не у межах і не у спосіб, визначений нормами ЗК України.

Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі стосовно втручання суду першої інстанції в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, необхідно вказати таке.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними повноваженнями є повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення самостійно (на власний розсуд) обирати у конкретній ситуації один із кількох варіантів рішень, кожен із яких є правомірним. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може .

Верховним Судом при розгляді справи № 823/795/17 в постанові від 22.03.2018 зроблено правовий висновок, згідно якого якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.

За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі. Метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

Також, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції (рішення у справі "Ромашов проти України").

Враховуючи, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним із етапів погодження і оформлення документів, який відповідно до вимог чинного законодавства є необхідним для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність, попереднє звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав з приводу цієї земельної ділянки, повторну відмову відповідача у задоволенні заяви позивача з тих самих підстав без підтвердження фактичного існування таких, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з врахуванням обставин справи, чинного законодавства та правових висновків Європейського Суду з прав людини у спірних правовідносинах, праву позивача отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кореспондує обов`язок відповідача надати такий дозвіл, а тому для належного захисту порушеного права позивача суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Крім того, у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу уповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування.

Така правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 05 березня 2020 року у справі № 305/893/17, від 02 квітня 2020 року у справі № 308/10004/16-а, від 17 червня 2020 року у справі № 522/15253/16-а.

Таким чином, отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише одним з етапів розгляду заяви громадянина про одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності та є обов`язковою складовою визначеної Земельним кодексом України процедури передачі земельної ділянки у власність громадянам. Розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має на меті визначення меж земельної ділянки в натурі, а також з`ясування обставин, що можуть бути перешкодою для надання земельної такої ділянки громадянину. Прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише початковим та обов`язковим етапом у визначеному чинним законодавством порядку передачі земельної ділянки у власність, який надає право громадянину звернутися до відповідних органів для виконання робіт з розроблення проекту землеустрою.

З огляду на викладене, зазначені доводи апеляційної скарги суд відхиляє.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що якщо позивач не погоджувався із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні клопотання про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, йому необхідно було подавати апеляційну скаргу із вимогами про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині, а не зазначати про це у своєму відзиві, оскільки у відзиві зазначаються заперечення щодо обгрунтувань апелянта, зазначених в апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року в адміністративній справі № 140/6194/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин