Справа № 440/2753/22
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2022-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/2753/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації про:

- визнання протиправною відмови Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації щодо продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, викладену у листі від 30.12.2021 №7209/03-25;

- зобов`язання Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації поновити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи відповідно до п. 2 ч. 2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" безтерміново та внести відповідні зміни до посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_1 .

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази від відповідача.

15 березня 2022 року до суду надійшов відзив Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на відсутність підстав для встановлення поліцейським, у тому числі, позивачу, права на статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У відповіді на відзив представник позивача вказував на те, що відповідачем не надано доказів правомірності свого рішення, а тому відмова Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації, викладена у листі від 30.12.2021 №7209/03-25, щодо продовження ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи є протиправною.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що в період із 31.08.2006 по 06.11.2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 03.12.2019 - в Національній поліції України, що підтверджується матеріалами справи.

Актом від 15.05.2012 розслідування нещасного випадку, що стався 25.04.2012 з ОСОБА_1 , встановлено, що нещасний випадок стався у період проходження позивачем служби і пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 354/С від 15.11.2019 , позивачу встановлено діагноз і постанову військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (поранення, травми, контузії, каліцтва): післятравматичний (розрив передньої хребтоподібної зв`язки, обох менісків, хондропатія І ст. лівого колінного суглобу - 25.04.2012), деформуючий остеоартроз лівого колінного суглобу, рентгенологічно - ІІ ст., стан після операційного лікування (27.04.2012), хронічний синовііт, стійкий больовий синдром, контрактура (згинання 900 , розгинання - 1600) із значним порушенням функцій суглобу - ТРАВМА, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії ААБ № 703069 від 08.01.2020, ОСОБА_1 з 18.12.2019 вперше встановлено другу групу інвалідності з огляду на отримання травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0022921 ОСОБА_1 з 18.12.2019 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 70%, травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації із заявою про встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

15.01.2020 Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації ОСОБА_1 видано посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серія НОМЕР_2 .

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААВ № 110726 від 02.12.2021, ОСОБА_1 з 02.12.2021 повторно встановлено другу групу інвалідності з огляду на отримання травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

У грудні 2021 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації із заявою про продовження йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Листом від 30.12.2021 за вих. №7209/03-25 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами. Проінформовано, що Законом України "Про Національну поліцію" застосування до осіб, які проходять службу на відповідних посадах у поліції і яким присвоєно спеціальне звання поліції, поняття "особи начальницького і рядового складу" не передбачено чинним законодавством. Питання щодо встановлення статусу відповідно до п. 11 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" може бути розглянуто при наявності документів, передбачених постановою КМУ від 08.09.2021 №685, в тому числі висновку військово-лікарської комісії.

Не погодившись з відмовою Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації щодо продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи відповідно до п. 2ч. 2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю, зокрема, з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Питання пов`язані з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України врегульовано Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 р. № 1346 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 р. за № 83/7404 (далі - Порядком № 1346).

Відповідно до п. 3.9 Порядку № 1346, Комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він трапився в період проходження служби під час: припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; охорони і забезпечення громадського порядку; несення постової чи патрульної служби; виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій; виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час; підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору; проведення навчання, тренувань, обов`язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах; використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами; прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Згідно із п. 3.10 Порядку № 1346, Комісія з розслідування також визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він стався в період проходження служби внаслідок: безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо); спроби самогубства працівника під впливом психофізіологічних, небезпечних та шкідливих факторів, пов`язаних з виконанням службових обов`язків; травмування внаслідок нестатутних відносин (у разі відсутності вини потерпілого); раптового погіршення стану здоров`я працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків у разі відсутності умов, зазначених у третьому, четвертому та шостому абзацах пункту 3.11 цього розділу, що визнається пов`язаним з виконанням службових обов`язків за умови, що погіршення стану здоров`я працівника сталося внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не проходив медичного огляду, передбаченого законодавством, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку про стан його здоров`я. Медичний висновок щодо зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або щодо протипоказання за станом здоров`я працівника виконувати зазначену роботу видається лікувально-профілактичним закладом за місцем лікування потерпілого на запит керівника підрозділу чи голови комісії з розслідування; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Нещасний випадок, що стався за обставин, не пов`язаних з виконанням службових обов`язків, зазначених у пунктах 3.9, 3.11 Порядку № 1346 комісія з розслідування має визнавати таким, що трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Аналіз вищенаведених норм законодавства вказує, що право на отримання статусу інваліда війни згідно із п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ законодавець пов`язує з тим, що інвалідність працівника сталася в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних, зокрема, із виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні та наявністю передбачених Порядком обставин, що призвели до травмування чи захворювання.

Згідно із довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААВ № 110726 від 02.12.2021, ОСОБА_1 з 02.12.2021 повторно встановлено другу групу інвалідності з огляду на отримання травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Тобто, отримана позивачем травма, яка стала підставою для встановлення ОСОБА_1 інвалідності 2 групи, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до абз. 2 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. № 1317 "Питання медико-соціальної експертизи" (далі - Постанова № 1317), медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 р. № 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 35, ст. 2337), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Згідно із п. 12 Постанови № 1317, причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Пунктом 26 Постанови № 1317 передбачено, що особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Причинами інвалідності є:

загальне захворювання;

інвалідність з дитинства;

нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я);

професійне захворювання;

поранення, контузії, каліцтва, захворювання:

- одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час;

- одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди;

- одержані в районах бойових дій у період Другої світової війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період; від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 р., а з 1 грудня 2014 р. - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів, незалежно від часу їх виконання;

- одержані у неповнолітньому віці внаслідок воєнних дій громадянських і Другої світової воєн та в повоєнний період;

- пов`язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав;

- пов`язані з виконанням службових обов`язків, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

- одержані внаслідок політичних репресій;

- пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій;

- одержані під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 р. по 21 лютого 2014 р. за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (у Революції Гідності);

-поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержані під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх проведення;

захворювання:

- отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;

- пов`язані з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

Таким чином, якщо особа отримала інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання нею службових обов`язків, така особа належить до осіб з інвалідністю внаслідок війни та має право на отримання відповідного посвідчення.

Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Порядок № 302).

Пунктом 2 Порядку № 302 передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно із п. 7 Порядку № 302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до п. 10 Порядку № 302, "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Аналіз вищенаведених норм вказує, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни у розумінні п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-ХІІ належать, зокрема, інваліди з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, причинний зв`язок яких пов`язаний з виконанням службових обов`язків встановлюється на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, передбачено, що особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Причинами інвалідності є, зокрема: поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язані з виконанням службових обов`язків; пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій; захворювання, отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях; одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

З аналізу наведеної норми вбачається, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час виконання службових обов`язків.

Тобто, для встановлення наявності у позивача права на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни за п.2 ч.2 ст. 7 Закону № 3551-XII необхідно з`ясувати наявність двох умов: 1) належність позивача до числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, 2) встановлення інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час виконання службових обов`язків.

З наявних в матеріалах справи копій акту розслідування нещасного випадку, що стався 25.04.2012, за формою Н-5 від 15.05.2012, акту про нещасний випадок № 28 за формою Н-1 від 15.05.2012, вбачається, що нещасний випадок з позивачем стався при виконанні ним службових обов`язків.

На підставі вказаних документів, зокрема, Медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" видано позивачу свідоцтво про хворобу № 354/С від 15.11.2019, позивачу встановлено діагноз і постанову військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (поранення, травми, контузії, каліцтва): післятравматичний (розрив передньої хребтоподібної зв`язки, обох менісків, хондропатія І ст. лівого колінного суглобу - 25.04.2012), деформуючий остеоартроз лівого колінного суглобу, рентгенологічно - ІІ ст., стан після операційного лікування (27.04.2012), хронічний синовііт, стійкий больовий синдром, контрактура (згинання 900 , розгинання - 1600) із значним порушенням функцій суглобу - ТРАВМА, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Згідно із довідкою до акту медико-соціальною експертною комісією серія серії ААБ № 703069 від 08.01.2020, ОСОБА_1 встановлено ІІ група інвалідності з 18.12.2019. Причина інвалідності: травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Таким чином, наведеними документами підтверджується факт встановлення позивачу інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час виконання ним службових обов`язків.

Наведеному відповідачем не надано оцінки, у зв`язку з чим не обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), розглянуто заяву ОСОБА_1 від 22.12.2021 про продовження терміну дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

При цьому, у відповідача за результатами розгляду поданих позивачем документів та на момент прийняття рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни станом на 18.12.2019 р. не виникало сумнівів щодо наявності у позивача відповідного права, передбаченого Законом № 3551-XII.

Так, щодо належності позивача до числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, судом встановлено наступне.

07.11.2015 набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015, який не містить законодавчої дефініції "особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", натомість, застосовує термін "поліцейський" для позначення осіб, що проходять службу в органах поліції.

Разом з цим, вищевказаний закон не містить норм, які б прирівнювали правовий статус осіб рядового та начальницького органу внутрішніх справ та поліцейських.

Отже, законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового і начальницького складу, а перехід зі служби в органах внутрішніх справ на службу в органах поліції не свідчить про автоматичне поширення правового статусу "особа рядового та начальницького органу внутрішніх справ" на поліцейських.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що в період із 31.08.2006 по 06.11.2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 03.12.2019 - в Національній поліції України. Під час проходження службу в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого СКР Чутівського РВ УМВС України в Полтавській області, ОСОБА_1 25.04.2012 отримав травму у вигляді забою лівого колінного суглобу, пошкодження наружного меніску.

Вказаний нещасний випадок із оперуповноваженим СКР Чутівського РВ УМВС України в Полтавській області, ОСОБА_1 стався при виконанні службових обов`язків, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку, що стався 25.04.2012, за формою Н-5 від 15.05.212 та актом про нещасний випадок №28 за формою Н-1 від 15.05.2012, свідоцтвом про хворобу № 354/С від 15.11.2019, відповідно до якого захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби, та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія серії ААБ № 703069 від 08.01.2020, якою ОСОБА_1 встановлено ІІ група інвалідності з 18.12.2019, причина інвалідності: травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Зважаючи на те, що позивач отримав травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків, що настала під час проходження служби в органах внутрішніх справ, а не під час проходження служби у Національній поліції України, позивач є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України.

Оскільки відмова відповідача щодо продовження ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-ХІІ статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, що викладено у листі Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації, викладена у листі від 30.12.2021 №7209/03-25, а не в рішенні, суд вважає необхідним визнати її протиправною.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації поновити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи відповідно до п. 2 ч. 2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" безтерміново та внести відповідні зміни до посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серії А №016068, суд зазначає наступне.

Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження щодо відновлення (надання) особі статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, регламентовані Законом № 3551-XII.

Умови, за яких орган відмовляє у відновленні (наданні) такого статусу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати особі такий статус. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати особі такий статус або не надати (відмовити).

Відповідно до п. п. 2, 4, 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 р. у справі № 509/1350/17 зазначила, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для отримання позитивної відповіді на порушене у його зверненні питання.

Суд зауважує, що зобов`язання судом відповідача продовжити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та зробити відповідний запис у посвідченні особи з інвалідністю внаслідок війни, може мати місце лише у випадку, якщо встановлено відсутність підстав для відмови у наданні такого статусу.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності вказаних підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. Прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача надати позивачі статус особи з інвалідністю внаслідок війни з наданням відповідного посвідчення та нагрудного знаку, без перевірки наявності чи відсутності усіх підстав для відмови у наданні такого статусу, в даному випадку, є необґрунтованим та може призвести до вчинення відповідачем відповідних дій з порушенням закону.

У справі, що розглядається, не досліджувалось питання належності поданих позивачем документів та не встановлювалась наявність/відсутність інших підстав для відмови у продовженні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та здійснення відповідного запису у посвідченні особи з інвалідністю внаслідок війни, окрім тих, що вказані відповідачем у листі від 30.12.2021 №7209/03-25.

Із врахуванням вищевикладеного, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає необхідним визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації щодо продовження ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язання Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, з урахуванням висновків суду.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позивач при зверненні до суду судовий збір не сплачував.

Отже, підстав для розподілу судових витрат зі сплати судового збору немає.

Крім іншого позивач заявив клопотання про стягнення на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Згідно зі ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Суд зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Так, 01.02.2022 між гр. ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатським об`єднанням "Юридичний Альянс" в особі Книша Сергія Івановича укладено договір про надання правової допомоги та представництва.

На підтвердження обставин реальності угоди представник позивача до позову надав копії: ордеру про надання правничої (правової) допомоги; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №1728 від 27.06.2017; додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги та представництва від 01.02.2022; акту №1 про прийняття-передачі наданих послуг від 14.03.2022; прибуткового касового ордеру №127 від 14.03.2022.

Оцінюючи обґрунтованість розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу суд з урахуванням незначної складності спору та існуючої судової практики, яка розміщена у відкритому доступі, зменшує їх до 1 000,00 грн.

Беручи до уваги висновок суду про часткове задоволення позову, витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 500,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації (вул. Короленка, 7, м. Полтава, Полтавська область, 36011) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації щодо продовження ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500,00 грн (п`ятсот гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва