Справа № 1.380.2019.004847
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.004847 пров. № А/857/17383/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

представника відповідача Павліша О. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «Б.М.В.» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року (прийняте у м. Львові суддею Хомою О.П.; складене у повному обсязі 20 серпня 2021 року) в адміністративній справі № 1.380.2019.004847 за позовом Приватного підприємства «Б.М.В.» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року Приватне підприємство «Б.М.В.» (далі - ПП «Б.М.В.», Підприємство) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Львівській області (далі також ГУ ДФС у Львівській області, ГУ ДПС у Львівській області) № від 13 травня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що оскаржуваний індивідуальний акт відповідачем прийнято безпідставно, адже нормами податкового законодавства не передбачено відповідальності за порушення реєстрації не платниками акцизного податку строків реєстрації акцизних накладних, а стаття 120-2 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначає відповідальність виключно за порушення саме платниками акцизного податку граничних термінів реєстрації акцизних накладних/розрахунків коригування до акцизних накладних в Єдиному реєстрі акцизних накладних (далі - ЄРАН), встановлених статтею 231 цього Кодексу. Крім того, у зареєстрованих позивачем акцизних накладних відсутні суми акцизного податку, а нормами ПК України не передбачено право контролюючого органу розраховувати суму такого податку самостійно.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19.03.2021 касаційну скаргу ПП «Б.М.В.» задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.11.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2020 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ПП «Б.М.В.», яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, суд при винесенні рішення неповно з`ясував обставини справи, рішення містить невідповідність обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Підприємства задовольнити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги, з покликанням на відповідну судову практику, обґрунтовує тим, що позивач не є платником акцизного збору, а штрафна санкція за порушення строків реєстрації податкових накладних застосовується виключного до платників акцизного податку, тому штрафна санкція не може бути застосована за відсутності обов`язку реєстрації податкової накладної. Крім того, відсутність бази оподаткування виключає сплату податку та застосування штрафної санкції. Також, під час камеральної перевірки відповідач сам встановив і погодився, що ПП «Б.М.В.» не зобов`язане з отриманого пального сплачувати податок. Ні актом, ні податковими повідомленнями-рішеннями не нараховано суми коштів, які повинен сплатити позивач як акцизний податок за відповідний обсяг реалізованого пального, самостійно розрахованого за ставками, передбаченими підпунктом 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 ПК України, при тому, що фінансові санкції розраховуються із суми акцизного збору. Відповідно, акцизний податок не підлягає сплаті, об`єкт оподаткування відсутній, а відтак відсутня і база оподаткування, тому нарахування штрафних санкцій є безпідставним. Крім того, згідно із пунктом 23 підрозділу 5 розділу ХХ ПК України акцизні накладні/розрахунки коригування, складені до 30 червня 2019 року (включно), реєструються в ЄРАН до 15 липня 2019 року (включно). Звертає також увагу на те, що до 01.01.2017 обов`язку складати податкові накладні при використанні пального для власних потреб не було, а відтак і притягнути до відповідальності за порушення строків реєстрації платників податку неможливо.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що оскільки податковим органом під час проведення перевірки встановлено порушення термінів реєстрації акцизних накладних в ЄРАН, що не заперечується позивачем, то під час здійснення реєстрації цих накладних необхідно дотримуватись строків їх реєстрації, визначених ПК України; у зв`язку з цим до позивача правомірно застосовано податковим органом штрафні (фінансові) санкції відповідно до пункту 120-2.1 статті 120-2 ПК України та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Тому просив апеляційну скаргу ПП «Б.М.В.» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Також представник позивача подав до суду апеляційної інстанції заяву про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу та просив стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, на підтвердження яких додав до заяви копії договору про надання правничої допомоги, додатку до цього договору, детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом Науменко І. В.

На вказану заяву представник відповідача подав заперечення та просив відмовити в задоволенні цієї заяви. З покликанням на норми статей 132, 134 КАС України, рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практику Верховного Суду, вказує, що позивач належним чином не обґрунтував суму компенсації витрат на правову допомогу, яка б фактично відповідала дійсно наданим адвокатом послуг та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням того, що відповідно до Додатку № 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» від 19.06.2019 № 537 ГУ ДФС у Львівській області реорганізовано, шляхом приєднання до ГУ ДПС у Львівській області, суд провів заміну первинного відповідача - ГУ ДФС у Львівській області на його правонаступника - ГУ ДПС у Львівській області.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні цього клопотання, позаяк поважність причин неявки в судове засідання цього представника не підтверджена належними доказами (підтвердженням про відрядження представника; документами про розгляд справи, в якій цей представник буде брати участь в суді в м. Києві, виклик до суду тощо); разом з тим, посадочний документ, на переконання суду не є таким підтвердженням, позаяк не містить підтверджень про мету поїздки.

Відтак, з урахуванням приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні представник відповідача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, ПП «Б.М.В.» зареєстроване як суб`єкт підприємницької діяльності з присвоєнням коду .

Видами діяльності ПП «Б.М.В.» за КВЕД є: виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі (код КВЕД 31.01); перероблення молока, виробництво масла та сиру (код КВЕД 10.51); оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами ( код КВЕД 46.71); роздрібна торгівля пальним (основний вид економічної діяльності, код КВЕД 47.30); вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41).

У період, що підлягав перевірці, позивач був платником акцизним податку.

ГУ ДФС у Львівській області провело камеральну перевірку даних щодо порушення ПП «Б.М.В.» порядку реєстрації акцизних накладних та розрахунків коригування до таких акцизних накладних в ЄРАН, за результатами якої складено Акт № 590/40.4/25238725 від 17 квітня 2019 року (далі - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення ПП «Б.М.В.» вимог абз. 7 п. 120-2.1 ст. 120 ПК України, а саме - на 91 і більше календарних днів порушено граничні терміни реєстрації акцизних накладних та розрахунків коригування до таких акцизних накладних в ЄРАН:

- акцизна накладна № 484, складена 31.07.2018, граничний термін реєстрації - 15.08.2019, зареєстрована 16.04.2019;

- акцизна накладна № 468, складена 31.03.2017, граничний термін реєстрації - 15.04.2017, зареєстрована 04.04.2019;

- акцизна накладна № 486, складена 29.09.2018, граничний термін реєстрації - 14.10.2018, зареєстрована 16.04.2019;

- акцизна накладна № 485, складена 31.08.2018, граничний термін реєстрації - 15.09.2018, зареєстрована 16.04.2019;

- акцизна накладна № 471, складена 30.06.2017, граничний термін реєстрації - 15.07.2017, зареєстрована 04.04.2019;

- акцизна накладна № 483, складена 30.06.2018, граничний термін реєстрації - 15.07.2018, зареєстрована 16.04.2019;

- акцизна накладна № 470, складена 31.05.2017, граничний термін реєстрації - 15.07.2017, зареєстрована 04.04.201;

- акцизна накладна № 480, складена 31.03.2018, граничний термін реєстрації - 15.04.2018, зареєстрована 16.04.2019;

- акцизна накладна № 472, складена 31.07.2017, граничний термін реєстрації - 15.08.2017, зареєстрована 04.04.2019;

- акцизна накладна № 473, складена 31.08.2017, граничний термін реєстрації - 15.09.2017, зареєстрована 04.04.2019;

- акцизна накладна № 467, складена 28.02.2017, граничний термін реєстрації -15.03.2017, зареєстрована 04.04.2019;

- акцизна накладна № 476, складена 30.11.2017, граничний термін реєстрації - 15.12.2017, зареєстрована 04.04.2019;

- акцизна накладна № 474, складена 30.09.2017, граничний термін реєстрації - 15.10.2017, зареєстрована 04.04.2019;

- акцизна накладна № 479, складена 28.02.2018, граничний термін реєстрації - 15.03.2018, зареєстрована 16.04.2019;

- акцизна накладна № 477, складена 31.12.2017, граничний термін реєстрації - 15.01.2018, зареєстрована 04.04.2019;

- акцизна накладна № 482, складена 31.05.2018, граничний термін реєстрації - 15.06.2018, зареєстрована 16.04.2019;

- акцизна накладна № 482, складена 31.05.2018, граничний термін реєстрації - 15.06.2018, зареєстрована 16.04.2019;

- акцизна накладна № 478, складена 31.01.2018, граничний термін реєстрації - 15.02.2018, зареєстрована 16.04.2019;

- акцизна накладна № 466, складена 31.01.2017, граничний термін реєстрації - 15.02.2017, зареєстрована 04.04.2019;

- акцизна накладна № 481, складена 30.04.2018, граничний термін реєстрації - 15.05.2018, зареєстрована 16.04.2019;

- акцизна накладна № 475, складена 31.10.2017, граничний термін реєстрації - 15.11.2017, зареєстрована 04.04.2019;

- акцизна накладна № 465, складена 31.12.2016, граничний термін реєстрації - 15.01.2017, зареєстрована 04.04.2019;

- акцизна накладна № 469, складена 29.04.2017, граничний термін реєстрації - 14.05.2017, зареєстрована 04.04.2019.

Вказані акцизні накладні складені ПП «Б.М.В.» на обсяги пального, використаного для власного споживання, що визнається контролюючим органом.

На підставі Акта перевірки та відповідно до встановлених порушень 13.05.2019 ГУ ДФС у Львівській області винесло податкове повідомлення-рішення № , яким застосувало до ПП «Б.М.В.» штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 47 547,54 грн.

Обрахунок суми штрафних санкцій проведено у відповідності до пп. 120-2.1 ст. 120 ПК України за формулою: обсяг пального згідно з акцизною накладною, помножений на курс євро, встановлений Національним Банком України, що діє на перший день кварталу, в якому здійснюється реалізація пального та помноженим на ставку акцизного податку, встановлену підпунктом 215.3.4 пункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 ПК України:

- акцизна накладна № 466, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 778 днів, штрафна санкція - 1915,46 грн (3240 * 28,422604 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 467, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 750 днів, штрафна санкція - 898,61 грн (1520 * 28,422604 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 468, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 719 днів, штрафна санкція - 1442,50 грн (2440 * 28,422604 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 469, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 690 днів, штрафна санкція - 767,21 грн (1273,47 * 28.964193 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 470, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 658 днів, штрафна санкція - 240,98 грн (400 * 964193 * 52/10009) * 40 %;

- акцизна накладна № 471, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 628 днів, штрафна санкція - 819,34 грн (1361 * 964193 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 472, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 597 днів, штрафна санкція - 61,96 грн (100 * 29,786782 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 473, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 566 днів, штрафна санкція - 1503,68 грн (2427 * 29,786782 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 474, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 536 днів, штрафна санкція - 1955,97 грн (3157 * 31,236545 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 475, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 505 днів, штрафна санкція - 1780,23 грн (2740 * 31,236545 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 476, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 475 днів, штрафна санкція - 5184,77 грн (7980 * 29,786782 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 477, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 444 днів, штрафна санкція - 2222,04 грн (3420 * 31,236545 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 478, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 425 днів, штрафна санкція - 1212,27 грн (1740 * 33,495424 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 479, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 397 днів, штрафна санкція - 709,25 грн (1018 * 33,495424 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 480, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 366 днів, штрафна санкція - 2916,41 грн (4186 * 33,495424 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 481, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 336 днів, штрафна санкція - 2912,82 грн (4282 * 32,704238 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 482, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 305 днів, штрафна санкція - 3995,10 грн (5873 * 32,704238 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 483, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 275 днів, штрафна санкція - 3212,13 грн (4722 * 32,704238 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 484, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 244 дні, штрафна санкція - 2187,84 грн (3441 * 30.567999 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 485, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 213 днів, штрафна санкція - 5612,33 грн (8827 * 30.567999 * 52/1000) * 40 %;

- акцизна накладна № 486, кількість днів порушення терміну її реєстрації - 184 дні, штрафна санкція - 3917,89 грн (6162 * 30.567999 * 52/1000) * 40 % (т. 1, а. с. 9, 149 - 150).

За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення від 13.05.2019 № було залишене без змін.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, ПП «Б.М.В.» оскаржило його до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позаяк Актом перевірки встановлено порушення термінів зазначених у ньому акцизних накладних на 91 і більше календарних днів, що позивач не заперечує, застосування до ПП «Б.М.В.» штрафних санкцій на підставі спірного повідомлення-рішення є таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

А доводи позивача щодо необґрунтованості визначених у спірному податковому рішенні штрафних санкцій спростовано, в тому числі наявним у справі детальним розрахунком застосування фінансових санкцій за порушення граничних строків реєстрації акцизних накладних, який проведено у відповідності до норм чинного законодавства.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції частково помилковими, виходячи з таких підстав.

Згідно з підпунктом 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

За змістом підпункту 212.1.15 пункту 212.1 статті 212 ПК України платником акцизного податку є особа, яка реалізує пальне.

Відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статі 14 ПК України реалізація пального для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника.

При цьому до 31 грудня 2016 року, згідно з положеннями наведеної норми, не вважалися реалізацією пального операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів зберігання.

А з 1 січня 2017 р., у зв`язку з набранням чинності Закону України № 1791-VIII від 20 грудня 2016 р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» (надалі також Закон № 1791-VIII), не вважаються реалізацією пального операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів зберігання та передачі (відпуску, відвантаження) пального в споживчій тарі ємністю до 2 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками.

Відповідно до абз. першого пункту 231.1 статті 231 ПК України платник податку при реалізації пального зобов`язаний скласти в електронній формі акцизну накладну за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД реалізованого пального та зареєструвати в Єдиному реєстрі акцизних накладних з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи.

Згідно з абзацом другим пункту 231.1 статті 231 ПК України платник податку зобов`язаний скласти акцизну накладну на обсяги пального втраченого, як в межах, так і понад встановлені норми втрат, зіпсованого, знищеного, включаючи випадки внаслідок аварії, пожежі, повені, інших форс-мажорних обставин чи з іншої причини, пов`язаної з природним результатом, а також внаслідок випаровування в процесі виробництва, обробки, переробки, зберігання чи транспортування такого пального.

У зв`язку із набранням чинності Закону України № 1791-VIII з 1 січня 2017 року абзац другий пункту 231.1 статті 231 ПК України викладено у новій редакції, згідно з якою платник податку зобов`язаний скласти акцизну накладну на обсяги пального, використаного для власного споживання; реалізованого та/або використаного для виробництва непідакцизної продукції на умовах, встановлених статтею 229 цього Кодексу; втраченого як у межах, так і понад встановлені норми втрат; зіпсованого, знищеного, в тому числі внаслідок аварії, пожежі, повені, інших форс-мажорних обставин чи з іншої причини, пов`язаної з природним результатом, а також внаслідок випаровування в процесі виробництва, обробки, переробки, зберігання чи транспортування такого пального.

За змістом пунктів 231.4, 231.6 статті 231 ПК України право на складання акцизних накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники акцизного податку в порядку, передбаченому статтею 212 цього Кодексу. Реєстрація акцизних накладних та/або розрахунків коригування у Єдиному реєстрі акцизних накладних здійснюється не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Пунктом 120-2.1 статті 120-2 ПК України передбачено, що порушення платниками акцизного податку граничних термінів реєстрації акцизних накладних/розрахунків коригування до акцизних накладних в Єдиному реєстрі акцизних накладних, встановлених статтею 231 цього Кодексу,

тягне за собою накладення штрафу в розмірі:

2 відсотків від суми акцизного податку з відповідних обсягів пального, зазначених у таких акцизних накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів;

10 відсотків суми акцизного податку з відповідних обсягів пального, зазначених у таких акцизних накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

20 відсотків суми акцизного податку з відповідних обсягів пального, зазначених у таких акцизних накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

30 відсотків суми акцизного податку з відповідних обсягів пального, зазначених у таких акцизних накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 61 до 90 календарних днів;

40 відсотків суми акцизного податку з відповідних обсягів пального, зазначених у таких акцизних накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 91 і більше календарних днів.

За змістом пункту 120-2.2 статті 120-2 ПК України відсутність з вини платника акцизного податку реєстрації акцизної накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних/розрахунку коригування протягом більш як 120 календарних днів після дати, на яку платник податку зобов`язаний скласти акцизну накладну/розрахунок коригування, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків суми акцизного податку з відповідних обсягів пального, на які платник податку зобов`язаний скласти таку акцизну накладну/розрахунок коригування.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що до 31 грудня 2016 року включно у платників акцизного податку не виникав обов`язок щодо реєстрації акцизних накладних на обсяги пального, використаного для власного споживання.

Проте, такий обов`язок виник з 1 січня 2017 року у зв`язку з набранням чинності Закону України № 1791-VIII.

А відтак, відсутні правові підстави для застосування штрафних санкцій на підставі пунктів 120-2.1 та 120-2.1 статті 120-2 ПК кодексу України, як відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, складених до 31 грудня 2016 року включно на обсяги пального, використаного для власного споживання.

Вказане відповідає правовому висновку Верховного Суду, висловленому зокрема у постановах від 27 березня 2019 року в справі № 805/864/18-а та від 02 жовтня 2018 року в справі № 804/4221/17.

Ураховуючи викладене, Підприємство було зобов`язане зареєструвати акцизні накладні на обсяги пального, використаного для власного споживання, складені після 01.01.2017: № 484 від 31.07.2018, № 468 від 31.03.2017; № 486 від 29.09.2018; № 485 від 31.08.2018, № 471 від 30.06.2017, № 483 від 30.06.2018, № 470 від 31.05.2017, № 480 від 31.03.2018, № 472 від 31.07.2017, № 473 від 31.08.2017, № 467 від 28.02.2017, № 476 від 30.11.2017, № 474 від 30.09.2017, № 479 від 28.02.2018, № 477 від 31.12.2017, № 482 від 31.05.2018, № 478 від 31.01.2018, № 466 від 31.01.2017, № 481 від 30.04.2018, № 475 від 31.10.2017, № 469 від 29.04.2017.

Відтак, з урахуванням зазначеного та вищевказаних правових норм, у позивача був обов`язок щодо реєєстрації цих акцизних накладних, не залежно від того, що такі накладні були складені на обсяги пального, використаного для власного споживання.

Проте, з урахуванням зазначених вище норм, встановлених у справі обставин та висновків суду, у ПП «Б.М.В.» не було обов`язку щодо реєстрації в ЄРАН акцизної накладної № 465 від 31.12.2016.

Зі змісту вказаної акцизної накладної видно, що така складена на пальне, яке було використане для власного споживання. Зокрема, в цій накладній вказано, що така «не видається отримувачу пального; тип причини - 3», а відповідно до примітки «тип причини 3 - власне споживання».

Та обставина, що вказана накладна складена на обсяги пального, використаного для власного споживання, не оспорюється також відповідачем; стосовно спростування вказаної обставини відповідачем не надано жодних доказів, не встановлені такі й судом.

За змістом Акта перевірки акцизна накладна № 465 складена 31.12.2016, граничний термін її реєстрації в ЄРАН - 15.01.2017, дата її реєстрації в ЄРАН - 04.04.2019, кількість календарних днів порушення граничного терміну реєстрації акцизної накладної - 809, розмір штрафу - 40 %, сума акцизного податку в акцизній накладній - 5195,37 грн, сума штрафу - 2078,15 грн (т. 1 а.с. 13, 35).

З огляду на зазначене, позаяк у Підприємства не було встановленого законодавством обов`язку щодо реєстрації вказаної акцизної накладної, складеної на обсяги пального, використаного для власного споживання, у податкового органу не було правових підстав для застосування штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію в ЄРАН акцизної накладної від 31 грудня 2016 року № 465.

Відтак, є підстави для визнання протиправним і скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на суму 2078 грн 15 коп.

Щодо решти акцизних накладних колегія суддів також зазначає таке.

Відповідно до статті 231 ПК України реєстрація акцизних накладних та/або розрахунків коригування у Єдиному реєстрі акцизних накладних здійснюється не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Позаяк за змістом Акта перевірки Підприємством порушено терміни реєстрації вказаних акцизних накладних на 91 і більше календарних днів, що позивачем не заперечується і не спростовано, до нього правомірно застосовано штрафні санкції у розмірі 40 % від суми акцизного податку, що відповідає приписам статті 120-2.1 ПК України.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ПП «Б.М.В.» в цій частині є необґрунтованими, тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову в цій частині. Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції в цій частині також не спростовують.

З огляду на наведене, апеляційну скаргу ПП «Б.М.В.» необхідно задовольнити частково; рішення суду першої інстанції скасувати; позов Підприємства задовольнити частково. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області № від 13 травня 2019 року в частині штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на суму 2078,15 грн. А в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як видно з матеріалів справи, між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Пролекс» в особі керуючого партнера адвоката Науменко І. В. був укладений договір про надання правової допомоги № 07/2020 від 09 січня 2020 року.

Згідно із додатком від 27.08.2021 до вказаного Договору сторони погодили представництво адвокатом інтересів у Восьмому апеляційному адміністративному суді в цій справі та фіксований розмір гонорару за надання правової допомоги в сумі 5000 грн. Оплата здійснюється на умовах відстрочення, але до дати набрання рішенням законної сили.

Також долучено детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом в цій справі.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами.

Аналізуючи викладене, беручи до уваги положення КАС України, враховуючи надані адвокатом позивачу послуги, колегія суддів дійшла висновку, що загалом розмір витрат зазначений позивачем є цілком обґрунтованим, а також співмірним з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Відтак, з урахуванням часткового задоволення позову, понесені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до суми задоволених вимог у розмірі 218 грн 53 коп.:

5000 грн Ч 2078,15 грн : 47 547,54 грн = 218,53 грн.

Одночасно, відповідно до вимог статей 139, 322 КАС України підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 83 грн 96 коп.:

1921 грн Ч 2078,15 грн : 47 547,54 грн = 83,96 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є частково суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Б.М.В.» задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року в адміністративній справі № 1.380.2019.004847 скасувати.

Позов Приватного підприємства «Б.М.В.» задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 13 травня 2019 року в частині штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на суму 2078 (дві тисячі сімдесят вісім) грн 15 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних фінансувань Головного управління ДФС у Львівській області (, 79003, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35) на користь Приватного підприємства «Б.М.В.» (, 81700, Львівська область, м. Жидачів, вул. Свободи, буд. 5, кв. 10) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 83 (вісімдесят три) грн 96 коп. та 218 (двісті вісімнадцять) грн 53 коп. витрат на правову (правничу) допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена та підписана у повному обсязі 16 березня 2022 року, у зв`язку з перебуванням судді Ільчишин Н.В. у відпустці.