Справа № 205/8071/21
Суддя: Мовчан Д. В.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

20.01.2022 Єдиний унікальний номер 205/8071/21
Єдиний унікальний номер: 205/8071/2021
Номер провадження 2а/205/18/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Мельніка Віталія Станіславовича про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративного стягнення, закриття провадження по справі,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду з вищеназваним адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 204671964 від 09.08.2021 року до повідомлення серії ІД № 00424915 від 28.07.2021 року, винесену головним спеціалістом - інспектором з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Мельніковим Віталієм Станіславовичем, відповідно до якої на нього, Позивача, було накладено штраф у розмірі 680 грн. 00 коп. за порушення п.15.9(и) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вказана постанова є необґрунтованою, при розгляді справ відносно нього суб`єктом владних повноважень не були доведені та з`ясовані певні обставини справи, у зв`язку з чим така постанова підлягає скасуванню, а провадження по адміністративній справі відносно позивача - закриттю, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Представником відповідача - Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, надано відзив на позов, в якому просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилаються на те, що факт вчинення правопорушення позивачем є наявним та підтверджується наданими відповідачем доказами, а притягнення Позивача до адміністративної відповідальності відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства України. Так, 28.07.2021 року о 13 год. 59 хв. інспектором з паркування було виявлено адміністративне правопорушення, яке передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП, а саме: зупинка транспортного засобу «Ford Fusion», номерний знак НОМЕР_1 , що створює перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху в районі будинку за адресою: м. Дніпро, Троїцька площа, буд.7, чим порушив вимоги «и» п. 15.9 розділу 15 Правил дорожнього руху України, в частині заборони зупинки транспортного засобу ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій. Далі інспектором здійснено фото фіксацію правопорушення та розміщено повідомлення серії ІД № 00424915 на лобовому склі транспортного засобу «Ford Fusion», номерний знак НОМЕР_1 . Після встановлення відповідальної особи 09.08.2021 року інспектором негайно було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 304671964 без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 .

Представником позивача надано до суду пояснення, в якому зазначив, що відповідачі посилаються на ведення фіксації правопорушення та на докази у вигляді фотознімків, проте ідентифікувати відстань на якій стоїть автомобіль до виїзду з прилеглої території з наданих знімків не є можливим.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача надіслав письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. У таких письмових заявах відповідачі зазначають про невизнання позовних вимог та у задоволені позову просять відмовити.

Будь-яких інших заяв із процесуальних питань до суду не надходило.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

За вищевказаних обставин та вимог процесуального законодавства суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів та доказів.

ІV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що 09.08.2021 року головним спеціалістом - інспектором з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Мельніком Віталієм Станіславовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 204671964 до повідомлення серії ІД № 00424915 від 28.07.2021 року. У вказаній постанові зазначено, що 28.07.2021 року о 13 год. 59 хв. водій транспортного засобу «Ford Fusion», номерний знак НОМЕР_1 , здійснено зупинку в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, Троїцька площа, 7, чим порушив вимоги и) п. 15.9 Правил дорожнього руху України, в частині заборони зупинки транспортного засобу ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій, за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Судом також встановлено, що на підставі вказаної постанови транспортний засіб «Ford Fusion», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач, було тимчасово затримано шляхом його доставлення для зберігання на штрафмайданчик, що підтверджується актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу № 14419 від 28.07.2021 року.

Матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку із таким тимчасовим затриманням, саме позивачем були понесені витрати, що пов`язані з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу у розмірі 144 грн. 00 коп., та оплатою вартості зберігання транспортного засобу на спец майданчику та транспортування транспортного засобу до штрафмайданчику 2 230 грн. 00 коп., сплата штрафу за паркування у розмірі 340 грн. 00 коп., що підтверджується відповідними платіжними документами у вигляді банківських квитанцій від 28.07.2021 року.

Судом також встановлено, що в даному випадку між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу правомірності притягнення Позивача, як водія транспортного засобу, до адміністративної відповідальності, та накладення на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.122 КУпАП та тимчасового затримання транспортного засобу.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в ч. 1 ст. 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліцій що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В даному випадку спірна постанова про притягнення до адміністративної відповідальності складена з підстав наявності у Відповідача переконання про порушення Позивачем вимог п.п.15.9 (и) Правил дорожнього руху у спосіб здійснення такою особою зупинки ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Суд зазначає, що підпунктом «з» пункту 2 частини 3 статті 265-4 КУпАП визначено, що розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно пункту 15.10 Правил дорожнього руху, стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Також згідно пп. «и» п. 15.9 Правил дорожнього руху, зупинка забороняється ближче 10 м. від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналогічна за своїм змістом вимога міститься й у ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна також містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Таким чином, достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними, достатніми і допустимими доказами.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що згідно правових позицій Верховного Суду, викладених у Постанові від 18.07.2019 у справі №216/5226/16-а та Постанові від 08.02.2018 у справі 760/3696/16-а належним доказом є дані про замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів до переходу. Без відомостей про замір в постанові правопорушення не є підтвердженим.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП уповноважених посадових осіб Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради звільнено від обов`язку складати протокол про адміністративне правопорушення, посилання на належні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, зі змісту спірної постанови вбачається, що на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення відповідачем здійснено лише фотофіксацію обставин порушення правил зупинки. Однак будь-яких посилань у такій постанові на відповідний доказ (вимірювальний пристрій, його модель, дані щодо свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки), який би підтверджував здійснення суб`єктом владних повноважень замірів відстані від місця стоянки автомобіля, такий акт індивідуальної дії не містить. А самі по собі матеріали фото фіксації правопорушення, надані відповідачем безпосередньо не доводять факт порушення ПДР.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд вимушений констатувати, що спірна постанова взагалі не містить посилань на перелічені статтею 251 КУпАП докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення у вигляді вимірювального засобу, що виключає можливість прийняти надану суду Інспекцією з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради інформацію щодо такого вимірювального пристрою та його повірки у якості належного доказу по справі.

Аналогічний за своїм змістом висновок міститься в Постанові ВС/КАС у справі №337/3389/16-а(2-а/337/154/2016) від 30 травня 2018 року.

За таких обставин суд приходить до висновку, що спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У відповідності до п.3 ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оскільки суть адміністративного правопорушення, що передбачена частиною третьою статті 122 КУпАП, яка викладена відповідачем у спірній постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі не підтверджується належними та допустимими доказами, тому оскаржувана постанова є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю, оскільки на день ухвалення судом рішення строк накладення адміністративного стягнення на Позивача, передбачений ст. 38 КУпАП, є таким, що сплинув.

VІ. Розподіл судових витрат.

Аналіз положень ст. 132 КАС України дає можливість зробити висновок про те, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, і до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із підготовкою до розгляду справи, до яких серед іншого віднесено поштові витрати.

Згідно частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат, відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, використовуються:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу наведених норм процесуального законодавства вбачається, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, але при цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо, оскільки при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, які понесені на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна за своїм змістом правова позиція з вказаного питання викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18.

На підтвердження та обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу в даному випадку суду надано: Договір про надання правової допомоги № 25 від 12.08.2021 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Мандзюк Ольгою Дмитрівною, Акт № 1 від 07.10.2021 року до Договору про надання правової допомоги № 25 від 12.08.2021 року, на загальну суму 15 000 грн. 00 коп.

Проаналізувавши види наданих адвокатом послуг з правничої допомоги, що зазначені у вказаному Договорі про надання правової допомоги № 25 від 12.08.2021 року та акті виконаних робіт від 07.10.2021 року, та які фактично зводяться лише до вивчення документів по справі, аналізу судової практики та складання проекту адміністративного позову, суд доходить висновку, що обсяг розрахунку розміру витрат на правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції, є завищеним.

Суд звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є правомірність постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. 00 коп., в той час як правничу допомогу адвокатом визначено у розмірі 15 000 грн., що свідчить про відсутність будь-якої співмірності заявлених позовних вимог та розміру правничої допомоги визначеної вказаним адвокатом.

Крім того, предмет спору в цій справі не є значно складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Зі змісту позовної заяви вбачається, що її написання не потребувало від фахівця у галузі права значних зусиль та знань, так як наслідок сума витрат на її написання є значно завищеною, здебільше наведені норми чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду публічно-правових спорів.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано розмір витрат на правову допомогу у сумі 15 000 грн. 00 коп., сума таких витрат є неспівмірною з правовою допомогою, яка складалась тільки з написання адміністративного позову. Сума витрат не відповідає складності справи та наданому адвокатом об`єму допомоги.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує практику Європейського суду з прав людини з розв`язання питання відшкодування судових витрат, яка зазначена ним у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», і зроблено висновок, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

З огляду на вищенаведене, суд вважає співмірним в даному випадку є стягнення на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 грн.00 коп., з урахуванням складності справи та фактичного обсягу виконаних робіт.

Крім того, позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп. Враховуючи ту обставину, що позов задоволено, тому за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради слід стягнути судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп. на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст. 122, 139, 251, 252, 254, 256, 258, 280, 285, 287, 288, 289 КУпАП, ст. 9, 14, 73, 74, 77, 90, 242-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Мельніка Віталія Станіславовича про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративного стягнення, закриття провадження по справі- задовольнити в повному обсязі.

2. Постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 204671964 від 09.08.2021 року до повідомлення серії ІД № 00424915 від 28.07.2021 року, винесену головним спеціалістом - інспектором з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Мельніком Віталієм Станіславовичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. 00 коп., за порушення п.15.9 (и) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, - скасувати.

3. Провадження у адміністративній справі про вчинення 28.07.2021 року ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП, - закрити.

4. Стягнути із Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 18, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 80 коп.

5. Стягнути із Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 18, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати по справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Д. В. Мовчан