Справа № 440/258/22
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2022-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/258/22
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гіглави О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань перерахунків пенсій №2 (смт. Нові Санжари) управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №93 від 11.11.2021 про відмову у переведенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27 жовтня 2021 року на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням стажу державної служби, з урахуванням довідок Головного управління ДПС у Полтавській області про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 26.10.2021 № 222/10/16-31-10-02-12 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 26.10.2021 №221/10/16-31- 10-02-12.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення відділу з питань перерахунків пенсій №2 (смт. Нові Санжари) управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №93 від 11.11.2021 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки наявного у останньої стажу роботи у відділі райкомпартії, відділенні Держказначейства в Новосанжарському районі, а також на різних посадах в податкових органах, який прирівнюється до державної служби, достатньо для отримання ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

07.02.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання - не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Періоди ж роботи працівників місцевих державних податкових адміністрацій на посадах, в період перебування на яких були встановлені ранги державних службовців, підлягають зарахуванню до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. В ході розгляду документів ОСОБА_1 управлінням було встановлено, що до заяви від 27.10.2021 додано довідку від 23.10.2021 №115/16-13-11-27, видану Головним управлінням Державної Податкової Служби України у Полтавській області, згідно якої стаж державної служби ОСОБА_1 станом на 15.05.2017 (дату звільнення) складає 24 роки 08 місяців 25 днів. В тому числі в зазначений стаж включено період роботи з 18.06.2003 по 31.08.2005 на посаді головного державного податкового інспектора, присвоєно звання інспектора податкової служби І рангу, та з 1.09.2005 по 17.10.2005 на посаді виконувача обов`язків заступника начальника Новосанжарського відділення, з 18.10.2005 по 09.11.2005 на посаді заступника начальника Новосанжарського відділення, з 10.11.2005 по 31.01.2008 на посаді заступника начальника відділення - завідувача сектору оподаткування юридичних осіб Новосанжарського відділення Полтавської МДПУ, з 01.02.2008 по 08.10.2008 на посаді заступника начальника відділення, з 09.10.2008 по 15.06.2010 на посаді завідувача сектору оподаткування юридичних осіб Новосанжарського відділення Полтавської МДПУ, з 16.06.2010 по 20.02.2012 на посаді заступника Новосанжарського відділення, з 21.02.2012 по 29.02.2012 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора, з 01.03.2012 по 26.06.2013 на посаді завідувача сектору оподаткування юридичних осіб Новосанжарського відділення, з 27.06.2013 по 26.12.2013 на посаді завідувача сектору оподаткування та контролю об`єктів і операцій Новосанжарського відділення, з 27.12.2013 по 30.12.2014 присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи 3 рангу, з 17.03.2015 по 22.03.2015 на посаді завідувача адміністративно-господарського сектору, з 23.03.2015 по 21.05.2015 на посаді головного державного інспектора, з 22.05.2015 по 17.02.2016 на посаді головного державного інспектора, з 18.02.2016 по 05.05.2017 на посаді головного державного ревізора-інспектора. Отже, аналіз наданої трудової книжки свідчить, що зазначені вище посади не віднесені до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України №3723-ХІІ. Періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Тому відсутні підстави для зарахування цих періодів роботи до стажу державної служби. З огляду на викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області рішенням від 11.11.2021 №93 правомірно відмовило ОСОБА_1 в перерахунку пенсії з переходом на інший вид пенсії, за віком згідно Закону України "Про державну службу" в зв`язку з відсутністю 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Відповідно до приписів статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

27.10.2021 ОСОБА_1 звернулася до ГУПФУ в Полтавській області із заявою про перехід на інший вид пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу", до якої, зокрема, додала: - паспорт, - трудову книжку, - довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), - трудову книжку колгоспника, - довідку про правонаступництво Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області, - довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію займає посади державної служби, довідку про підтвердження державної служби.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області та 05.11.2021 винесено позитивне рішення про перехід на інший вид пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу", що учасниками справи не заперечується.

У подальшому, до ГУПФУ в Полтавській області 10.11.2021 надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 09.11.2021 №1800-0306-9/54567 з проханням переглянути право ОСОБА_1 на перехід на інший вид пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу" у зв`язку з безпідставним зарахуванням управлінням до стажу останньої періодів її роботи в органах Державної податкової служби.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області відповідачем було переглянуто заяву від 27.10.2021 ОСОБА_1 про здійснення перерахунку пенсії у зв`язку з переходом на інший вид пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу" та скасовано рішення ГУПФУ в Сумській області від 05.11.2021 про здійснення відповідного перерахунку.

В свою чергу, відділом з питань перерахунків пенсій №2 (смт. Нові Санжари) управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області було прийнято рішення №93 від 11.11.2021 про відмову у переведенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» в зв`язку з відсутністю 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №32723-ІІХ.

В якості мотивації для прийняття вказаного рішення зазначено те, що в ході розгляду документів ОСОБА_1 встановлено, що до заяви додано довідку від 23.10.2021 №115/16-13-11-27, видану Головним управлінням Державної податкової служби України у Полтавській області, згідно якої стаж державної служби ОСОБА_1 станом на 15.05.2017 (дату звільнення) складає 24 роки 08 місяців 25 днів. В тому числі в зазначений стаж включено період роботи з 18.06.2003 по 31.08.2005 на посаді головного державного податкового інспектора, присвоєно звання інспектора податкової служби І рангу, та з 1.09.2005 по 17.10.2005 на посаді виконувача обов`язків заступника начальника Новосанжарського відділення, з 18.10.2005 по 09.11.2005 на посаді заступника начальника Новосанжарського відділення, з 10.11.2005 по 31.01.2008 на посаді заступника начальника відділення - завідувача сектору оподаткування юридичних осіб Новосанжарського відділення Полтавської МДПУ, з 01.02.2008 по 08.10.2008 на посаді заступника начальника відділення, з 09.10.2008 по 15.06.2010 на посаді завідувача сектору оподаткування юридичних осіб Новосанжарського відділення Полтавської МДПУ, з 16.06.2010 по 20.02.2012 на посаді заступника Новосанжарського відділення, з 21.02.2012 по 29.02.2012 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора, з 01.03.2012 по 26.06.2013 на посаді завідувача сектору оподаткування юридичних осіб Новосанжарського відділення, з 27.06.2013 по 26.12.2013 на посаді завідувача сектору оподаткування та контролю об`єктів і операцій Новосанжарського відділення, з 27.12.2013 по 30.12.2014 присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи 3 рангу, з 17.03.2015 по 22.03.2015 на посаді завідувача адміністративно-господарського сектору, з 23.03.2015 по 21.05.2015 на посаді головного державного інспектора, з 22.05.2015 по 17.02.2016 на посаді головного державного інспектора, з 18.02.2016 по 05.05.2017 на посаді головного державного ревізора-інспектора. Аналіз наданих документів свідчить, що зазначені вище посади не віднесені до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України №3723-ХІІ. Періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Тому відсутні підстави для зарахування цих періодів роботи до стажу державної служби.

Не погодившись з правомірність винесення рішення №93 від 11.11.2021, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІ (надалі - Закон №889-VІІ), згідно частини 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 (надалі - Закон №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності в осіб, які мають не менш як 10 років стажу державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку, та перебування на час досягнення пенсійного віку на посаді державної служби, наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому для жінок зазначений вік визначається статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та становить шістдесят років.

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок)) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 відповідно до статті 90 Закону №889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України 1993 р., N52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які станом на 01.05.2016 займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18, у рішенні від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, у рішенні від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а, у рішенні від 22.06.2021 у справі №308/67/17.

Як встановлено судом, та вбачається з оскаржуваного рішення, єдиною підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" є недостатність стажу державної служби внаслідок не зарахування управлінням періодів роботи ОСОБА_1 в органах державної податкової служби до стажу державної служби.

Відповідно до частини вісімнадцятої статті 37 Закону №3723-ХІІ період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 (чинного до 01.05.2016, тобто в період проходження позивачем служби в органах податкової служби) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Згідно приписів пункту 2 цього Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" (чинного до 19.11.2012) правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".

Статтею 344 Податкового кодексу України визначено, що посадовою особою контролюючого органу може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено законом, та на яку покладено виконання завдань, зазначених у цьому Кодексі та Митному кодексі України.

При прийнятті на роботу посадовій особі може бути встановлено випробувальний термін відповідно до Закону України "Про державну службу".

На роботу до контролюючих органів не можуть бути прийняті особи, стосовно яких встановлено обмеження законами України "Про державну службу" та "Про засади запобігання і протидії корупції".

Посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Посадові особи, які вперше зараховуються на службу до контролюючих органів і раніше не перебували на державній службі, складають присягу державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу".

Правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України "Про державну службу" та іншими законами.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 , окрім стажу роботи в комітеті райкомпартії та відділенні Держказначейства в Новосажарському районі, значний час працювала на різних посадах в органах державної податкової служби, а саме:

- з 18.06.2003 по 31.08.2005 на посаді головного державного податкового інспектора, присвоєно звання інспектора податкової служби І рангу,

- з 1.09.2005 по 17.10.2005 на посаді виконувача обов`язків заступника начальника Новосанжарського відділення,

- з 18.10.2005 по 09.11.2005 на посаді заступника начальника Новосанжарського відділення,

- з 10.11.2005 по 31.01.2008 на посаді заступника начальника відділення - завідувача сектору оподаткування юридичних осіб Новосанжарського відділення Полтавської МДПУ,

- з 01.02.2008 по 08.10.2008 на посаді заступника начальника відділення,

- з 09.10.2008 по 15.06.2010 на посаді завідувача сектору оподаткування юридичних осіб Новосанжарського відділення Полтавської МДПУ,

- з 16.06.2010 по 20.02.2012 на посаді заступника Новосанжарського відділення,

- з 21.02.2012 по 29.02.2012 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора,

- з 01.03.2012 по 26.06.2013 на посаді завідувача сектору оподаткування юридичних осіб Новосанжарського відділення,

- з 27.06.2013 по 30.12.2014 на посаді завідувача сектору оподаткування та контролю об`єктів і операцій Новосанжарського відділення, присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи 3 рангу,

- з 17.03.2015 по 22.03.2015 на посаді завідувача адміністративно-господарського сектору,

- з 23.03.2015 по 21.05.2015 на посаді головного державного інспектора,

- з 22.05.2015 по 17.02.2016 на посаді головного державного інспектора,

- з 18.02.2016 по 05.05.2017 на посаді головного державного ревізора-інспектора.

Головним управлінням ДПС у Полтавській області видано ОСОБА_1 довідку від 23.10.2021 №115/16-31-11-27 про підтвердження стажу державної служби.

Зі змісту вказаної довідки слідує, що позивач 13.05.1997 прийняла присягу державного службовця під час роботи у відділенні Держказначейства в Новосанжарському районі. При цьому, у подальшому у період з 18.06.2003 по 05.05.2017 ОСОБА_1 працювала в різних податкових органах і під час такої роботи їй присвоювалися І ранг інспектора податкової служби та ІІІ ранг радника податкової служби. Загальний стаж державної служби на дату звільнення позивача з органів державної податкової служби складає 24 роки 08 місяців 25 днів.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №306 від 20.04.2016 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (надалі - Постанова №306), якою затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Пунктом 3 зазначеної Постанови №306 зазначено, що співвідношення між рангами державних службовців та рангами посадових осіб місцевого самоврядування визначається з урахуванням категорії посад державної служби та посад в органах місцевого самоврядування.

Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку - податкових органів, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Додатком 6 до цієї Постанови №306 встановлені співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями працівників посадових осіб органів доходів і зборів.

З приписів додатку 6 до Постанови № 306 вбачається, що інспектор податкової служби І рангу прирівнюється до 7 рангу державного службовця, а радник податкової та митної справи III рангу - до 6 рангу державного службовця.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що оскільки період роботи позивача на різних посадах в податкових органах прирівнюється до періоду роботи на державній службі, загального стажу державної служби ОСОБА_1 у вигляді 24 роки 08 місяців 25 днів достатньо для отримання останньою пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Згідно статті 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною третьою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Отже, на момент звернення до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу" позивач мала стаж державної служби 24 роки 08 місяців 25 днів, а тому твердження відповідача про відсутність у ОСОБА_1 необхідного стажу для призначення пенсії за віком згідно із Законом України "Про державну службу" є безпідставними.

З огляду на наведені вище норми та встановлені у ході розгляду справи фактичні обставини і досліджені докази, суд дійшов висновку, що рішення відділу з питань перерахунків пенсій №2 (смт. Нові Санжари) управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №93 від 11.11.2021 про відмову у переведенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», прийняте відповідачем без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, суд з метою ефективного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати ГУПФУ в Полтавській області перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27.10.2021 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі наявного стажу державної служби та довідок Головного управління ДПС у Полтавській області про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 26.10.2021 № 222/10/16-31-10-02-12 та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 26.10.2021 №221/10/16-31- 10-02-12.

Отже, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Таким чином, при задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

Стосовно клопотання позивача про стягнення на її користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Полтавській області судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами першою, другою та третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До позовної заяви додано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1051066, виданий ОСОБА_2 на представлення інтересів ОСОБА_1 в Полтавському окружному адміністративному суді, та попередній розрахунок судових витрат від 29.12.2021, підписаний адвокатом Фесенко Ю.О.

Частиною першою статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На виконання вимог вказаної норми до матеріалів справи надано договір про надання правової допомоги №23/11/21 від 23.11.2021.

Крім того, матеріали справи містять також квитанцію від 23.11.2021 про оплату гонорару у розмірі 4000,00 грн.

Дослідивши зміст вказаних документів, в тому числі й попереднього розрахунку судових витрат від 29.12.2021, судом встановлено, що до загальної вартості правничої допомоги включені 1000,00 грн на підготовку відповіді на відзив та 300,00 грн на участь у судових засіданнях, при тому, що розгляд даної справи в порядку статті 263 КАС України не передбачає подачі відповіді на відзив та призначення судового засідання, а справа розглядається в порядку письмового провадження без виклику учасників справи виходячи з обставин, зазначених виключно у позові та відзиві.

За наведених норм права та встановлених обставин, суд доходить висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу, заявлених у даній справі до стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Полтавській області, до суми 2700,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 132, 134, 139, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань перерахунків пенсій №2 (смт. Нові Санжари) управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №93 від 11.11.2021 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з 27.10.2021 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі наявного стажу державної служби та довідок Головного управління ДПС у Полтавській області про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 26.10.2021 № 222/10/16-31-10-02-12 та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 26.10.2021 №221/10/16-31- 10-02-12.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2700,00 грн (дві тисячі сімсот гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Гіглава