Справа № 140/16548/21
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2022-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року ЛуцькСправа № 140/16548/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Перший відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання дій та бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання дій протиправними щодо неповної виплати пенсійного забезпечення в період з 01.10.2021 по 28.12.2021; визнання бездіяльності протиправною щодо ненадання своєчасної відповіді на запити; стягнення 1128,40 грн. недовиплаченого пенсійного забезпечення; стягнення 308196,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди; зобов`язання здійснювати виплату пенсійного забезпечення у розмірі, передбаченому законодавством України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ПФУ у Волинській області здійснюється виплата позивачу пенсійного забезпечення у мінімальному розмірі як особі яка втратила працездатність. Позивач вказує, що з 01.07.2021 щомісячний розмір виплат становив 1854,00 грн., а з 01.12.2021 - 1934,00 грн. Однак 22.10.2021 та 23.11.2021 відповідачем виплачено по 1483,20 грн., а 23.12.2021 - 1547,20 грн. При цьому, мінімальний розмір пенсії безпосередньо пов`язаний із прожитковим мінімумом, який, у свою чергу, є недостатнім для забезпечення нормального функціонування організму людини. Таким чином, відповідачем з 01.10.2021 неповністю виплачується навіть мінімальна сума пенсійного забезпечення. Сума недовиплаченого пенсійного забезпечення за період з 01.10.2021 по 28.12.2021 становить 1128,40 грн. Зазначає, що відповідачу з приводу неповної виплати пенсії 25.10.2021 було направлено електронний запит, а 22.11.2021 - письмовий. Проте станом на 28.12.2021 жодної відповіді по суті не отримано, відтак вважає, що відповідачем порушено вимоги частини 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Також зазначає, що такими незаконними діями та бездіяльністю відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у переживаннях та душевних стражданнях, які він зазнав внаслідок протиправних дій та бездіяльності відповідача, що є безпосе редньою правовою підставою для відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 10.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнав з наступних підстав.

Вказує, що позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України як одержувач пенсії по II групі інвалідності від загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Враховуючи персональні дані позивача про стаж та заробітну плату розмір пенсійної виплати на даний час становить 1934,00 грн., в тому числі: 1493,60 грн. - розмір пенсії по інвалідності; 440,40 грн. - доплата до мінімальної пенсійної виплати.

На адресу відповідача 02.09.2021 та 03.09.2021 Першим відділом Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) (далі - Перший відділ ДВС у м.Луцьку, третя особа) направлено постанови виконавчого провадження №66396259 від 02.09.2021, №66394648 від 02.09.2021, №66394537 від 03.09.2021 та №66396379 від 02.09.2021 про стягнення боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у сумах: 1269,00 грн., 1269,00 грн., 7869,00 грн. та 7869,00 грн.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

З урахуванням вимог статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з пенсії позивача, починаючи з 01.10.2021 щомісяця проводяться утримання в розмірі 20 % пенсії до повного погашення боргу у загальній сумі 18276,00 грн. Утримані кошти (за жовтень 2021 у сумі 370,80 грн., за листопад 2021 у сумі 370,80 грн., за грудень 2021 у сумі 386,80 грн., за січень 2022 у сумі 386,00 грн.) перераховані на розрахунковий рахунок Першого відділу ДВС у м.Луцьку. Відповідач вказує, що не вчиняв жодних протиправних дій щодо неповної виплати пенсії позивачу у період з 01.10.2021 по 28.12.2021.

Одночасно зазначив, що листом від 21.12.2021 №15732-14911/Р-02/8-0300/21 позивачу повідомлено про розмір та складові пенсії та підстави її виплати саме у такому розмірі.

Крім того, вважає, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки відсутній сам факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності відповідача.

Враховуючи вище наведене, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

03.02.2022 позивачем подано до суду відповідь на відзив, заяву про залучення третьої особи та заяву про зміну позовних вимог. У вказаній заяві позивач зазначив, що відповідачем не наведено жодних доказів, що призначений мінімальний розмір пенсії 1934,00 грн. є достатнім для забезпечення нормального функціонування організму люди ни, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основ них соціальних і культурних потреб позивача, як це передбачено статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум». Посилання відповідача на ту обставину, що на виконання постанов державного виконав ця утримується 20% призначеної пенсії не може бути належним аргументом законності дій відповідача, оскільки у такому випадку порушуються права позивача, передбачені статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» та статтею 48 Конституції України, яка має вищу юридичну силу по відношенню до Закону України «Про виконавче провадження». Також вважає безпідставним та необгрунтованим твердження відповідача, що ним надано відповідь на запит про надання інформації листом від 21.12.2021. У свою чергу, на електронний запит від 25.10.2021, який був поданий в порядку Закону України «Про інформацію» відповідач взагалі не надав відповіді, на повторний запит від 22.11.2021 відповідач надав відповідь лише 21.12.2021. Враховуючи вимоги частини 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідачем порушено термін надання від повіді на запити про надання інформації. Крім того, у листі від 21.12.2021 відповідач повідомив, що постанови направлені до виконання Другим відділом ДВС України у м.Луцьку, що не відповідає дійсності, тобто відповідач надав завідомо неправдиву інформацію, намагаючись ввести в оману позивача.

З урахуванням наведеного, позивач позовні вимоги виклав у новій редакції та просив суд: визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо неповної виплати позивачу пенсійного забезпечення в період з 01.10.2021 по 28.12.2021; визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо надання завідомо неправдивої інформації позивачу; визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області щодо ненадання своєчасної відповіді на запити позивача; стягнути з ГУ ПФУ у Волинській області на користь позивача 1515,20 грн. недовиплаченого пенсійного забезпечення; стягнути з ГУ ПФУ у Волинській області на користь позивача 308196,00 грн. на відшкодування завданої мораль ної шкоди; зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області здійснювати виплату позивачу пенсійного забезпечення у розмірі, передбаченому законодавством України, зокрема статтею 48 Конституції України та Законом України «Про прожитковий мінімум».

Ухвалою суду від 09.02.2022 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну позовних вимог, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Перший відділ ДВС у м.Луцьку.

Ухвалою суду від 22.02.2022 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по II групі інвалідності від загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як слідує з довідки ГУ ПФУ у Волинській області від 17.03.2022 №636/0300-09-17, позивачу здійснено відрахування з пенсії за період з жовтня по січень 2022 у загальному розмірі 1515,20 грн., а саме: за жовтень 2021 у сумі 370,80 грн., за листопад 2021 у сумі 370,80 грн., за грудень 2021 у сумі 386,80 грн., за січень 2022 у сумі 386,00 грн.

Як стверджує позивач, 25.10.2021 він на електронну адресу відповідача направив запит про причини неповної виплати пенсії, однак відповіді на вказане звернення не отримав.

22.11.2021 позивач подав до ГУ ПФУ у Волинській області звернення (вх. 14911/Р-0300-21), в якому просив повідомити причину неповної виплати пенсії.

Листом від 21.12.2021 №15732-14911/Р-02/8-0300/21 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило ОСОБА_1 про те, що розмір його пенсійної виплати на даний час становить 1934,00 грн., в тому числі: 1493,60 грн. - розмір пенсії по інвалідності; 440,40 грн. - доплата до мінімальної пенсійної виплати. На адресу Фонду 02.09.2021 та 03.09.2021 Другим відділом ДВС направлено постанови виконавчого провадження №66396259 від 02.09.2021, №66394648 від 02.09.2021, №66394537 від 03.09.2021 та №66396379 від 02.09.2021 про стягнення боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у сумах: 1269,00 грн., 1269,00 грн., 7869,00 грн. та 7869,00 грн. Враховуючи викладене, з пенсії позивача згідно з нормами статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.10.2021 щомісяця проводяться утримання в розмірі 20 % пенсії до повного погашення боргу у загальній сумі 18276,00 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 34 Конституції України закріплює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

За змістом частин 1, 2 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Як передбачено частиною першою статті 19 вказано вище Закону, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Поряд із цим, статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частинами 1, 3 статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Як передбачено статтею 5 вказаного вище Закону звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Частиною 1 статті 7 Закону України Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до частин 1, 3 та 4 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Як слідує зі змісту позовної заяви та відповіді на відзив, позивач вважає, що відповідачем порушено п`ятиденний термін на надання відповіді на запит про надання інформації, встановлений частиною 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Разом з тим, суд зауважує, що запитувана позивачем інформація у зверненні від 22.11.2021 про причини неповної виплати пенсії не є публічною інформацією в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації». Запитувана позивачем інформація стосується соціально-особистих прав позивача, тому на вказані відносини поширюються вимоги Закону України «Про звернення громадян».

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає доводи позивача про порушення відповідачем вимог частини 1 статті 20 вказаного Закону безпідставними.

Надаючи правову оцінку діям ГУ ПФУ у Волинській області щодо надання позивачу відповіді на його звернення, суд враховує наступне.

Як стверджує позивач, 25.10.2021 останній на електронну адресу відповідача направив електронний запит про причини неповної виплати пенсії. У зв`язку з ненаданням відповіді на вказаний запит 22.11.2021 він повторно подав до ГУ ПФУ у Волинській області письмовий запит, в якому просив повідомити причину неповної виплати пенсії.

З метою з`ясування вказаних обставин у справі ухвалою суду від 18.03.2022 витребувано у ГУ ПФУ у Волинській області належним чином засвідчені копії електронного звернення ОСОБА_1 від 25.10.2021 про причини неповної виплати пенсії, а також документів, які підтверджують факт отримання такого звернення ГУ ПФУ у Волинській області (журнал вхідної кореспонденції, журнал обліку звернень, тощо).

Листом від 21.03.2022 №0300-0902-7/9801 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило, що позивач у своєму листі від 22.11.2021 зазначив, що запит на одержання інформації 25.10.2021 було відправлено на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 Вказана адреса є електронною адресою Луцького об`єднаного ПФУ у Волинській області, яке відповідно до запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25.09.2019 припинено. Електронна пошта ГУ ПФУ у Волинській області , і саме цю електронну адресу вказував і ОСОБА_1 у своїй позовній заяві та у заяві про забезпечення позову. Враховуючи наведене, надати копію електронного звернення ОСОБА_1 від 25.10.2021 про призначення неповної виплати пенсії та документів, які підтверджують факт отримання такого звернення ГУ ПФУ у Волинській області немає можливості, оскільки таке до Головного управління не надходило.

Отже, враховуючи те, що в ході розгляду даної справи не підтверджено факт направлення позивачем електронного звернення від 25.10.2021 на адресу електронної пошти ГУ ПФУ у Волинській області, відтак доводи ОСОБА_1 про ненадання відповідачем відповіді на вказане звернення від 25.10.2021 є безпідставними та необґрунтованими.

Що стосується письмового звернення позивача від 22.11.2021 про причини неповної виплати пенсії, то матеріалами справи підтверджено, що відповідь на вказане звернення надана відповідачем листом від 21.12.2021 №15732-14911/Р-02/8-0300/21.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Таким чином, в ході розгляду даної справи підтверджено факт розгляду та надання відповідачем відповіді на письмове звернення ОСОБА_1 від 22.11.2021 у термін встановлений частиною 1 статті 20 Закону України «Про звернення громадян».

З урахуванням вище наведеного, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області щодо ненадання своєчасної відповіді на запити позивача до задоволення не підлягає.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Волинській області щодо надання завідомо неправдивої інформації, то така також задоволенню не підлягає, з огляду на те, що листом від 21.12.2021 №15732-14911/Р-02/8-0300/21 позивачу надана відповідь на його звернення про причини неповної виплати пенсії, згідно якої повідомлено про підстави та суми утримання коштів з пенсії позивача, зокрема зазначено, що на адресу Фонду 02.09.2021 та 03.09.2021 Другим відділом ДВС направлено постанови виконавчого провадження №66396259 від 02.09.2021, №66394648 від 02.09.2021, №66394537 від 03.09.2021 та №66396379 від 02.09.2021 про стягнення боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у сумах: 1269,00 грн., 1269,00 грн., 7869,00 грн. та 7869,00 грн., а тому з пенсії позивача згідно з нормами статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.10.2021 щомісяця проводяться утримання в розмірі 20 % пенсії до повного погашення боргу у загальній сумі 18276,00 грн. На думку суду, помилкове зазначення у вказаному листі іншого органу ДВС (зазначено Другий ДВС у м.Луцьку, водночас в ході розгляду даної справи встановлено, що постанови були направлені до виконання саме Першим відділом ДВС у м. Луцьку) по суті не впливає на зміст наданої відповіді щодо порушеного питання.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно пункту 2 частини 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Як передбачено статтею 69 Закону України «Про виконавче провадження», підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Згідно частиною 1 статті 70 вказаного вище Закону розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до частини 2 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

З наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на пенсію. Звернення стягнення на пенсію здійснюється на підставі постанови державного виконавця, яка надсилається для виконання установі, яка виплачує боржнику відповідну пенсію. У свою чергу, в даному випадку, звернення стягнення на пенсію може здійснюватись в розмірі не більш як 20 відсотків пенсії до погашення у повному обсязі заборгованості.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою старшого державного виконавця Першого відділу ДВС у м. Луцьку про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02.09.2021 у межах виконавчого провадження №66396259 з примусового виконання виконавчого листа №161/11923/20, виданого 19.07.2021 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , постановлено здійснювати відраховування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 1269,00 грн.

Постановою старшого державного виконавця Першого відділу ДВС у м. Луцьку про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02.09.2021 у межах виконавчого провадження №66394648 з примусового виконання виконавчого листа №161/11923/20, виданого 19.07.2021 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , постановлено здійснювати відраховування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 1269,00 грн.

Постановою старшого державного виконавця Першого відділу ДВС у м. Луцьку про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02.09.2021 у межах виконавчого провадження №66396379 з примусового виконання виконавчого листа №161/11923/20, виданого 19.07.2021 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , постановлено здійснювати відраховування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 7869,00 грн.

Постановою старшого державного виконавця Першого відділу ДВС у м. Луцьку про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 03.09.2021 у межах виконавчого провадження №66394537 з примусового виконання виконавчого листа №161/11923/20, виданого 19.07.2021 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , постановлено здійснювати відраховування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 7869,00 грн.

Дані постанови були направлені для виконання до ГУ ПФУ у Волинській області, про що свідчать листи Першого відділу ДВС у м. Луцьку від 02.09.2021 №44287, №44291, №44275 та від 03.09.2021 №44484.

Частиною 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно статтею 76 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Отже, в силу вищенаведеного постанови державного виконавця про звернення стягнення на пенсію є обов`язковими на всій території України, а невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Як встановлено судом, з пенсії позивача, починаючи з 01.10.2021 щомісяця проводяться утримання у розмірі 20 % пенсії, а саме: за жовтень 2021 у сумі 370,80 грн., за листопад 2021 у сумі 370,80 грн., за грудень 2021 у сумі 386,80 грн., за січень 2022 у сумі 386,00 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги наявність відповідних постанов Першого відділу ДВС у м. Луцьку про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які у встановленому законом порядку не скасовані та є чинними, та передбачений законом обов`язок їх виконання відповідачем, суд дійшов висновку, що дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо відрахування з пенсії ОСОБА_1 вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Волинській області щодо неповної виплати позивачу пенсійного забезпечення в період з 01.10.2021 по 28.12.2021, стягнення з ГУ ПФУ у Волинській області на користь позивача 1515,20 грн. недовиплаченого пенсійного забезпечення та зобов`язання відповідача здійснювати виплату позивачу пенсійного забезпечення у розмірі, передбаченому законодавством України, зокрема статтею 48 Конституції України та Законом України «Про прожитковий мінімум» слід відмовити.

Щодо стягнення на користь позивача 308196,00 грн. моральної шкоди, то суд зазначає, що статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зі змісту цієї норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 4 вказаної постанови зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Відтак, суд дійшов висновку, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №1340/4056/18, від 18.06.2020 у справі №339/183/16-а, від 03.08.2020 у справі №817/48/18.

Разом з тим, ОСОБА_1 , зазначаючи, що внаслідок протиправних дій та бездіяльності відповідача йому завдано моральної шкоди, жодним чином не вказує у чому саме полягали його моральні страждання, душевні переживання, та якими доказами це підтверджується.

Позивач також не надав належних і допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями та діями відповідача, що є предметом цієї справи, та завданням йому моральної шкоди, що виразилася у вигляді погіршення фізичного здоров`я, душевних стражданнях, змінах в способі життя.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Таким чином, у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. О. Андрусенко