Справа № 400/2718/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2022-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/2718/20
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Миколаївської міської ради на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» до Миколаївської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення від 10.07.2018 №52/18,

треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М. Білоконя, Державна служба України з питань геодезії,картографії та кадастру

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2020 року адвокат Шевцова Т. М., діючи в інтересах Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (далі АСК «Укррічфлот») звернулася до суду першої інстанції з позовом до Миколаївської міської ради в якому просила визнати протиправним та нечинним рішення від 10.07.2018 №52/18 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва».

Адвокат, заявляючи про наявність порушеного права АСК «Укррічфлот» пояснює, що оскаржуване рішення стосується земельних ділянок, які використовуються компанією для провадження господарської діяльності та знаходяться у власності або в оренді.

Обґрунтовуючи протиправність рішення від 10.07.2018 №52/18 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва», адвокат зазначила таке.

Покликаючись на Додаток №7 Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №489 від 25.11.2016 (далі Порядок №489), адвокат указує про порушення розробником землевпорядної документації порядку застосування, при проведенні грошової оцінки землі, локальних факторів, унаслідок чого сукупний коефіцієнт Км3 був невірно вирахуваний.

Зокрема, як пояснює адвокат, не був застосований для проведення нормативної грошової оцінки землі інженерно-інфраструктурний фактор забезпечення/незабезпечення централізованим теплопостачанням, що впливає на розмір нормативно грошової оцінки землі.

Є безпідставним, на думку адвоката, розробником технічної документації застосовувати для здійсненні нормативної грошової оцінки земель, що знаходяться в користуванні в АСК «Укррічфлот» локального коефіцієнту 1,05, а саме - знаходження земельних ділянок у водоохоронній зоні.

Як стверджує представник позивача, в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва на сторінці 29 чітко зафіксований факт відсутності проекту щодо визначення розмірів і меж водоохоронних зон.

За результатами аналізу викладених порушень, що містяться в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва, адвокат робить висновок про відсутність підстав у Миколаївської міської ради для її затвердження.

Зазначаючи про порушення органом місцевого самоврядування процедури прийняття оскаржуваного рішення, яке має статус регуляторного нормативно правового акта, адвокат Шевцова Т.М. указує на таке.

Є, необґрунтованим, на думку адвоката, покликання Миколаївської міської ради на позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації, позаяк останній містить інформацію, що технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, повертається на доопрацювання.

На переконання представника позивача, це є негативним висновком, який після доопрацювання підлягає повторній експертизи.

Керуючись пунктом 3.5.9 Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №391 від 03.12.2004 (далі Методика №391), адвокат Шевцова Т.М. зазначає, що факт внесення виправлень, врахування зазначених у висновку зауважень та пропозицій посвідчується відповідним записом на висновку експертизи керівника експертного підрозділу або керівників територіального органу Держгеокадастру, на якого покладено контроль за усуненням зауважень державної експертизи.

Водночас, як стверджує адвокат, відповідний напис на висновку експертизи підписаний невизначеною особою та посвідчений відтиском печатки з призначенням «Для довідок». Це, як указує адвокат, є порушенням Методики №391 вимог до оформлення документів ДСТУ 4163-2003.

У поданій заяві про доповнення підстав позову (т.2 а.с.73-78) адвокат Шевцова Т. М. про порушення Миколаївською міською радою обов`язку оприлюднення в друкованих засобах масової інформації регуляторного акта, а саме: рішення від 10.07.2018 №52/18 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва».

Так, керуючись статтею 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політки у сфері господарської діяльності», адвокат вважає, що рішення від 10.07.2018 №52/18 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва» є регуляторним актом, його проект повинен офіційно оприлюднюватися в друкованих засобах масової інформації з метою одержання зауважень та пропозицій та відповідного аналізу регуляторного впливу. Спираючись на позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 10.07.2019 у справі №522/7868/13, адвокат Шевцова Т.М. указала на помилковість позиції Миколаївської міської ради щодо непоширення на дані правовідносини Закону України «Про засади державної регуляторної політки у сфері господарської діяльності».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року позов задоволено.

Суд визнав протиправним та недійсним рішення від 10 липня 2019 року № 52/18 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва».

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов суд вважав, що Миколаївська міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення діяла в межах своїх повноважень, але з використанням повноваження не з тією метою, з якою це повноваження надано їй законом. Іншими словами, на думку суду першої інстанції, суб`єкт владних повноважень діяв необґрунтовано, тобто не врахував усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що призвело до порушення принципу рівності всіх перед законом.

Підставою для такого висновку, є, на думку суду, порушення розробником землевпорядної документації Порядку № 489 та Методики № 391, що призвело до порушення прав позивача, як особи на яку поширюється дія цього регуляторного акту.

Порушення наведених нормативних актів, суд першої інстанції визнав в наступному.

Так, суд погодився з доводами позивача, що відмітка на висновку державної експертизи землевпорядної документації про усунення недоліків, окрім підпису має містити, щонайменше назву посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), ініціалу(-ів) і прізвища.

До того ж, на думку суду першої інстанції, відповідно до статті 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» від 17.06.2004 № 1808 - IV (далі Закон №1808 IV) відповідна відмітка виконавців експертизи має бути датована, з тієї підстави, що сам висновок не містить дати його затвердження, а саме з дати затвердження висновки державної експертизи є обов`язковими для прийняття до розгляду замовником і врахування при прийнятті відповідного рішення щодо об`єктів державної експертизи.

Ураховуючи викладене, дійшов висновку, що відбиток штампу «Держгеокадастр зауваження враховано» та підпис невідомої особи, а також печатка «Для довідок» (ані посади, ані прізвище, ані розшифровки підпису, ані відмітки, що зауваження усунуті), є порушенням вимог Закону №1808 IV (т. 1 а.с.108).

Далі, суд першої інстанції зауважив, що застосування розробником землевпорядної документації локальних факторів та відповідних коефіцієнтів є вимогою Порядку № 489, а тому твердження Миколаївської міської ради про те, що це є лише правом, яке розробник може використати або ні на власний розсуд, суперечить меті з якою розробляється технічна документація з нормативної грошової оцінки земель.

На підтвердження даного висновку суд першої інстанції покликався на положення Порядку №489, де указано, що значення коефіцієнта КмЗ визначається щодо кожного населеного пункту, виходячи з його особливостей. Для обчислення КмЗ враховуються локальні фактори, наведені в додатку 7, при цьому добуток пофакторних оцінок не має бути нижче 0,50 і вище 1,50.

Суд поважав обгрнутованою позицію адвоката Шевцової Т.М., що застосуванню локальних факторів за знаходження земельних ділянок у водоохоронній зоні, передує визначення їх розмірів та меж, а також режим ведення в них господарської діяльності, на підставі розробленого проекту землеустрою та затвердження його органом місцевого самоврядування.

Як пояснив суд, це визначено Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 486 від 08.05.1996р. (далі - Порядок № 486).

Водночас, з 2012 року по теперішній час Миколаївська міська рада не прийняла та належним чином не затвердила проект встановлення водоохоронних зон прибережних та захисних річок Інгул, Південний Буг і Бузький лиман на території землекористування м. Миколаєва (а.с.127-128).

Поряд з цим, суд першої інстанції спростував доводи позивача, що органом місцевого самоврядування не дотримана процедура прийняття регуляторного нормативно правового акта, що визначена Законом України «Про засади державної регуляторної політки у сфері господарської діяльності». При цьому суд зазначив, що наведене питання було предметом дослідження під час судового розгляду справи №400/4199/19, і в рішенні суду, яке набрало законної сили, надана правова оцінка відповідності проведення процедури прийняття оскаржуваного рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, Миколаївська міська рада, в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Скаржник вважає, що підставами, які свідчать про необґрунтованість рішення суду першої інстанції, є таке.

По перше, скаржник звертає увагу, що наявність у висновку державної експертизи землевпорядної документації від 04.12.2018 №3209 18 позначки «Держгеокадастр Зауваження враховано» з підписом та печаткою Держгеокадастру, свідчить, що зауваження вказані у висновку були враховані та усунути, в порядку передбаченому п.3.5.9 Методики №391. Застосовуючи до спірних правовідносин постанову Верховного суду від 22.05.2020 у справі №825/2328/16, скаржник навів цитати, що в неї викладені, про те, що певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

За таких підстав, як вважає скаржник, висновок суду першої інстанції, що формальний дефект оформлення висновку державної експертизи землевпорядної документації свідчить про наявність підстав для скасування нормативно правового акта є таким, що заснований на законодавстві.

По - друге, на думку скаржника, є необґрунтованим висновок суду першої інстанції що застосування локальних факторів про знаходження земельних ділянок у водоохоронній зоні, без визначення меж водоохоронних зон, не відповідає Порядку №489.

Покликаючись на усталену практику Верховного Суду, представник Миколаївської міської ради указує, що існування прибережних захисних смуг (водоохоронних зон) визначеної ширини передбачене статтею 60 Земельного кодексу України та статтю 88 Водного кодексу України, а відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги, яка є частиною водоохоронних зон, не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги.

За такого правового регулювання, на думку представника Миколаївської міської ради, встановлення в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва локального фактору «у водоохоронній зоні» за відсутності належної землевпорядної документації щодо визначення меж водоохоронних зон, не суперечить вимогам законодавства.

Покликаючись на Порядок №489, скаржник заявляє, що для обчислення Км3 враховуються локальні фактори, наведені в додатку 7, при цьому добуток пофакторних оцінок не має бути нижче 0,50 і вище 1,50. Таким чином, на його думку, необхідність застосування окремих локальних факторів визначається розробником землевпорядної документації, в кожному населеному пункті, окремо , в залежності від його особливостей.

Резюмуючи викладене, Миколаївська міська рада, зазначає, що Порядком №489 не встановленого імперативного припису необхідності визначення в технічній документації всіх локальних факторів, які перелічені в додатку №7 до вказаного Порядку.

У відзиві на апеляцію адвокат Дудченко В.М. зазначив про відсутність підстав для її задоволення та про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Доводи відзиву відтворюють доводи, що були покладені в якості підстави позову та були розглянути судом першої інстанції з наданням їм правової оцінки.

У зв`язку з оголошенням в Україні воєнного стану, суд апеляційної інстанції перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

АСК «Укррічфлот» здійснює господарську діяльність на власних та орендованих земельних ділянках у м. Миколаєві (т. 1 а. с. 11-36).

У відповідності до договору №536-07-2018 від 08.05.2018 Державним підприємством «Український державний науково дослідний інститут проектування міст «ДІПРОМІСТО (далі - ДП НДІПМ «Діпромісто») була розроблена технічна документація з нормативної грошової оцінки землі м. Миколаєва.

Дана технічна документація розроблена на замовлення Управління земельних ресурсів Миколаївської міськради (далі Замовник), що підтверджується договором на закупівлю послуг (т. 1 а.с.100-104).

Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва у 2018 році пройшла обов`язкову державну експертизу землевпорядної документації, за результатами якої Держгеокадастр висловив на адресу Замовника ряд зауважень. Після їх розгляду та усунення, що підтверджується штампом і відповідним підписом заступника начальника Управління начальника відділу державної експертизи, технічна документаці разом із висновком експертизи була передана Замовнику.

25.03.2019 на офіційному веб-сайті Миколаївської міськради в розділі «Проекти регуляторних» актів» опубліковані для ознайомлення проект рішення виконавчого комітету «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Миколаєва», аналіз регуляторного впливу до даного проекту рішення.

10.07.2019 Миколаївська міськрада прийняла рішення № 52/18 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва» (т. 1 а. с. 47-96).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.08.2021, ухваленого у справі № 400/2760/20 визнано протиправним та недійсним рішення Миколаївської міськради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва» від 10.07.2019 року №52/18.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022 наведене рішення залишено без змін.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Як було встановлено фактичними обставинами справи нормативно правовий акт, який є предметом оскарження в даній справі, відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили у справі № 400/2760/20, визнано протиправним та недійсним.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили.

Частина 2 даної статті унормовує, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

За приписами частини 2 статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Таким чином, наведеними нормами встановлений імперативний обов`язок суду закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що нормативно правовий акт, який є предметом даного спору, на момент його розгляду визнаний судовим рішення протиправним і нечинним.

Згідно частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку та провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статті 238 цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як свідчать обставини справи, АСК «Укррічфлот» за подання позову сплатило судовий збір у сумі 2102 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7081 від 06.07.2020.

Також, Миколаївська міська рада за подання апеляційної скарги сплатила судовий збір у сумі 3153 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1150 від 26.08.2021.

Враховуючи вимоги п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачений судовий збір підлягає поверненню з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 238, 239, 308, 311, 319, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» до Миколаївської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення від 10.07.2018 №52/18 закрити.

Повернути Приватному акціонерному товариству «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (код за ) 2102 (дві тисячі сто дві) грн. сплаченого судового збору з Державного бюджету України.

Повернути Миколаївській міській раді (код за ) 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн. сплаченого судового збору з Державного бюджету України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 17.03.2022.