Справа № 160/23572/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати постанову Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими особами №ДН5475/1414/АВ-ФС/185 від 10 вересня 2021 року у сумі 300000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10.09.2021 року, на підставі акту від 15.07.2021 року №ДН/5475/1414/АВ відповідачем винесено постанову про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ДН5475/1414/АВ-ФС/185, якою накладено на позивача штраф у сумі 300000,00 грн.
Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки останнім не отримано від відповідача копії акту інспекційного відвідування, а також повідомлення про розгляд питання щодо накладення на ФОП ОСОБА_1 фінансових санкцій у вигляді штрафу у значному розмірі, що позбавило позивача змоги надати пояснення стосовно суті правопорушень, а також надати відповідні докази на підтвердження своєї позиції. Вказане вплинуло на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.
Ухвалою суду від 09.12.2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, відповідачем надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.
В обґрунтування своєї позиції, відповідач зазначає, що постанова про накладення штрафу уповноваженими особами №ДН5475/1414/АВ-ФС/185 від 10 вересня 2021 року у сумі 300000,00 грн. є законною та обґрунтованою, винесена на підставі та у відповідності до норм діючого законодавства тому відсутні підстави для її скасування.
Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Заперечуючи проти доводів відповідача, позивачем подано до суду відповідь на відзив.
Позивач вважає, що під час проведення інспекційного відвідування відповідачем було порушено вимоги Порядку № 823, що призвело до неправильних висновків, щодо допущення позивачем до виконання робіт 5 осіб без укладання трудового договору.
Позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Відповідно до відомостей Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності позивача є: 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.25 роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; 47.29 роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах.
Наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 12.07.2021 року № 1116-П "Про проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю)", відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 21.08.2019 року № 823, Положення про головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03.08.2018 року № 84, на підставі рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування, прийнятого за результатами аналізу інформації, отриманої із інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, на виконання окремого доручення т.в.о. Голови Державної служби України з питань праці від 02.07.2021 року № Д-233/1/4.1-21, наказано провести позаплановий захід зі здійснення державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , місце здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 , з питань виявлення неоформлених трудових відносин.
Судом встановлено, що у період з 12.07.2021 року по 15.07.2021 року відповідачем було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) ФОП ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт від 15.07.2021 року № ДН/5475/1414/АВ.
З акту від 15.07.2021 року № ДН/5475/1414/АВ вбачається, що під час здійснення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин 13.07.2021 року встановлено наступне.
За місцезнаходженням ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 знаходиться будівля, яка має ознаки занепаду і недогляду.
За адресами здійснення господарської діяльності встановлено: 1) Особа 1, продавець-жінка, яка на час здійснення інспекційного відвідування виконувала роботу продавця в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що зафіксовано на відео, за адресою АДРЕСА_2 ; 2) Особа-2, продавець-жінка, яка на час здійснення інспекційного відвідування виконувала роботу продавця у кіоску продовольчих товарів за адресою АДРЕСА_3 , що зафіксовано на відео; 3) Особа-3, продавець-жінка, яка на час здійснення інспекційного відвідування виконувала роботу продавця в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що зафіксовано на відео, за адресою АДРЕСА_5 ; 4) Особа-4, продавець-жінка, яка на час здійснення інспекційного відвідування виконувала роботу продавця у кіоску продовольчих товарів за адресою АДРЕСА_6 , що зафіксовано на відео; 5) Особа-5, продавець-жінка, яка на час здійснення інспекційного відвідування виконувала роботу продавця в магазині продуктів, що зафіксовано на відео, за адресою АДРЕСА_7 . Продавцем надано відеопояснення, в якому вона повідомила, що підміняє батька, та не є офіційно працевлаштованою у магазині, а лише допомагає своєму родичу.
ФОП ОСОБА_1 особисто отримано направлення на проведення інспекційного відвідування від 12.07.2021 року № 469-Н та вимогу про надання документів від 12.07.2021 року № ДН5475/1414/НД з терміном надання завірених копій документів до 14.30 год. 14.07.2021 року.
Проте, ФОП ОСОБА_1 у встановлений строк не надано документів, зазначених у вимозі від 12.07.2021 року №ДН5475/1414/НД, що вважається відсутнім підтвердженням щодо офіційного працевлаштування 5 продавців, які здійснювали продаж продуктів харчування у магазинах та кіосках під час проведення інспекційного відвідування, офіційно оформлені не були.
Таким чином, вищевказаних п`ятьох працівників офіційно не працевлаштовано на час проведення інспекційного відвідування, при фактичному виконанні роботи продавця продуктів харчування 13.07.2021 року у місцях фактичного здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .
Отже, ФОП ОСОБА_1 фактично було допущено до роботи п`ятьох громадян продавців-жінок без укладання трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що порушує вимоги ч. 1 ст. 21 КЗпП України, ч. 4 ст. 24 КЗпП України (з урахуванням змін згідно редакції від 10.06.2021 року, підстава - 1214-ІХ), абзацу першого постановляючої частини ПМКУ № 413 та свідчить про відсутність офіційного працевлаштування п`ятьох працівників.
Надалі, першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області було розглянуто справу про накладення штрафу та на підставі Акту, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці від 15.07.2021 року №ДН5475/1414/АВ щодо порушень суб`єктом господарювання ОСОБА_1 законодавства про працю, прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ДН5475/1414/АВ-ФС/185 від 10.09.2021 року, якою на позивача накладено штраф у розмірі 300 000,00 грн.
Не погоджуючись з вищезазначеною постановою про накладення штрафу, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 (далі Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Як передбачено п. п. 5 п. 6 Положення № 96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право: безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.
Відповідно до п. 7 цього ж Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) врегульовані положенням закону України від 5.04.2017р. № 877 " Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 1 Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Частинами 4, 5 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частини першої, четвертої, шостої-восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої-четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої-четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина 5 статті 2 Закону № 877-V).
Відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, законодавець визначив, що порядок здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю повинен бути визначений Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію цієї правової норми постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019р. № 823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 823), згідно із п. 2 якого державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Державною службою України з питань праці та Кабінетом Міністрів України подано апеляційні скарги.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 року апеляційні скарги Державної служби України з питань праці та Кабінету Міністрів України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 року - без змін.
Відповідно до ч. 2 ст. 255 КАС України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Судом встановлено, що наказ на проведення інспекційного відвідування, акт заходу державного контролю та постанова про накладення штрафу, якій надається правова оцінка у межах даної адміністративної справи, прийняті на момент чинності Порядку № 823, а тому він підлягає застосуванню до вказаних правовідносин.
Відповідно до пункту 1 Порядку № 823 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України "Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".
Згідно до пункту 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться з таких підстав, зокрема, рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.
Згідно з пунктами 8, 9 Порядку № 823 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності). Тривалість інспекційного відвідування не може перевищувати 10 робочих днів.
Відповідно до пункту 10 Порядку № 823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право:
1) під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;
2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;
3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;
4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;
5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;
6) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;
7) отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.
Згідно з пунктом 12 Порядку № 823 інспекторам праці забороняється, зокрема, розголошувати джерело будь-якої скарги, доведеної до їх відома, на недоліки або порушення і повідомляти об`єкту відвідування або його представнику про те, що відвідування було проведено у зв`язку з отриманням такої скарги.
Згідно з п. 16, 17 Порядку № 823 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.
Судом встановлено, що підставою для здійснення позапланового заходу - інспекційного відвідування слугувало окреме доручення т.в.о. Голови Державної служби України з питань праці від 02.07.2021 року № Д-233/1/4.1-21, про яке зазначено в наказі Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 12.07.2021 року № 1116-П "Про проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю)".
Суд звертає увагу, що відповідачем не надано до матеріалів справи копії вказаного доручення.
При цьому, в силу ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Щодо наявності підстав для прийняття постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ДН5475/1414/АВ-ФС/185 від 10 вересня 2021 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Згідно ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Частиною 1 ст. 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).
Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" № 413 від 17.06.2015 року (далі - Постанова № 413).
За правилом, визначеним Постановою N 413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.
Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Як передбачено ч. 1 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України врегульовано Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).
За приписами п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.
Згідно з п. 3 Порядку № 509 справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.
Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Пунктом 4 Порядку № 509 передбачено, що під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд враховує, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України є, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому, такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у акті інспекційного відвідування, згідно якого можуть бути накладені штрафи, та доведений належними доказами.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивачем не було отримано копію Акту від 15.07.2021 року № ДН/5475/1414/АВ, що призвело до позбавлення права позивача надати заперечення стосовно виявлених в акті фактів.

При цьому, п. 18 Порядку № 823 передбачено, якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

В даному випадку суд критично ставиться до посилань відповідача про направлення позивачеві акту про результати проведення позапланового заходу та посилання на докази направлення, які містяться в матеріалах справи, оскільки відповідачем не надано доказів отримання вказаного акту, а з офіційного веб-сайту АТ "Укрпошта" за номером відправлення "970" міститься інформація "Дані про відправлення за номером 970 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі".

Крім того, суд бере до уваги, що штраф у розмірі 300000,00 грн., який застосовано до позивача, є суттєвим.

Особі, до якої застосовуються такі суттєві санкції відповідальності, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Вказані висновки також наведені в постанові Верховного суду від 12 червня 2019 року по справі № 813/3415/18.

Також, за поясненнями позивача, що не заперечується відповідачем, в кіоску, що розташований за адресою АДРЕСА_3 у час інспекційного відвідування працювала ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що громадянка ОСОБА_2 є працевлаштованою особою у позивача, що підтверджується повідомленням про прийняття працівника на роботу від 01.07.2019 року та трудовою книжкою ОСОБА_2 , що наявні в матеріалах справи.

Отже, суд доходить висновку, що в цій частині позивачем не порушено законодавства про працю.

Крім того, судом встановлено, що між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець) було укладено договір про надання послуг від 22.05.2022 року, відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги здійснення прийому товару та розміщення товару на полицях, продажу товару та обслуговування покупців на торгівельному об`єкті замовника, який розміщений за адресою: АДРЕСА_7 .

Оплата виконаних послуг здійснюється за договірною ціною, яка становить 5000,00 грн. (п. 2.1 договору).

Порядок розрахунків: за фактом наданих послуг, згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) (п. 3.1.3 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору послуги надаються замовнику виконавцем з 22.05.2021 року по 22.07.2021 року. Виконані послуги приймаються за актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг).

Виконавець зобов`язаний своїми силами і засобами виконати послуги в обсягах і в строки, передбачені цим договором (п. 5.1.1 договору).

Між сторонами підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) до договору про надання послуг від 22.05.2021 року, відповідно до якого згідно з умовами договору про надання послуг від 22.05.2021 року в період з 22.05.2021 року по 22.07.2021 року виконавцем були надані замовнику послуги здійснення прийому та розміщення товару на полицях, продажу товару та обслуговування покупців на торгівельному об`єкті замовника, який розміщений за адресою АДРЕСА_7 .

Суд зазначає, що загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

З аналізу наведених норм вбачається, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання не індивідуально-визначеної роботи, а трудових функцій в діяльності підприємства за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом цивільно-правового договору є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, які визначаються після закінчення роботи і оформляються актами передачі виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Цивільно-правовим договором може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовим договором не робиться.

Основною ознакою, що відрізняє трудовий договір від цивільно-правового, є те, що трудовим договором регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець за цивільно-правовим договором на відміну від працівника за трудовим договором не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Ще одна відмінність між цивільно-правовим та трудовим договорами полягає в тому, що відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства і не може змінюватися сторонами трудового договору, а відповідальність у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами Цивільного кодексу України.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд в постанові від 26.09.2018 у справі № 822/723/17.

Разом з тим, слід зазначити що відповідно до правових висновків викладених у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17, "… Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Суд зазначає, що в укладеному договорі не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги), предметом вказаного вище договору є не кінцевий результат, а процес праці.

Таким чином, суд приходить висновку, що згідно договору, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_4 , працівник самостійно не організовував роботу, виконував її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковувався позивачу, що є характерним для трудових відносин.

Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку, що позивач допустив до роботи ОСОБА_5 без офіційного працевлаштування, а вказаний договір не містить ознак договору цивільно-правового характеру, а навпаки - містить ознаки трудового договору.

Отже, суд доходить висновку, що позивачем в цій частині порушено вимоги законодавства про працю.

Крім того, суд критично ставиться до посилань позивача про те, що об`єкти розташовані за адресами АДРЕСА_5 та АДРЕСА_2 на час інспекційного відвідування здавалися в суборенду іншим фізичним особам-підприємцям, які провадили там свою господарську діяльність, тобто позивач не здійснював господарську діяльність за вказаними адресами.

Так, позивачем надано до суду копію договору суборенди нежитлового приміщення від 02.03.2021 року та акт приймання передачі нежитлового приміщення від 02.03.2021 року.

Вказаний договір укладено між позивачем (орендар) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідно до п. 1.1 договору орендар передає в тимчасове платне користування (суборенду) нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 для розміщення об`єкту торгівлі (магазину) загальною площею 70 кв. м.

Проте, суд звертає увагу, що вказаний договір укладено позивачем з ОСОБА_6 , який за договором має статус фізичної особи-підприємця.

Разом з тим, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_6 зареєстрований як фізична особа-підприємець 05.04.2021 року, номер запису: 000152190, у той час коли договір укладено 02.03.2021 року, тобто до реєстрації ОСОБА_6 фізичною особою-підприємцем.

Також, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем (орендар) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_3 ) укладено договір суборенди нежитлового приміщення від 01.01.2021 року, до суду надано також акт приймання передачі нежитлового приміщення від 01.01.2021 року.

Відповідно до п. 1.1 договору орендар передає в тимчасове платне користування (суборенду) нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_5 для розміщення об`єкту торгівлі (магазину) загальною площею 45кв. м.

Але, суд звертає увагу, що вказаний договір укладено позивачем з ОСОБА_7 , який за договором має статус фізичної особи-підприємця.

Проте, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань з ОСОБА_7 зареєстрований як фізична особа-підприємець 27.07.2021 року, номер запису: 000004342, у той час коли договір суборенди укладено 01.01.2021 року, тобто до реєстрації ОСОБА_7 фізичною особою-підприємцем.

Тому, суд критично ставиться до посилань позивача на вказані договори суборенди та не приймає їх до уваги.

Також, суд звертає увагу, що позивачем не надано до суду доказів відсутності порушень трудового законодавства, допущених позивачем за місцем здійснення господарської діяльності за адресою АДРЕСА_6 .

Розглядаючи вказану справу, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

На Держпраці відповідно до Конвенції № 81 1947 покладено повноваження зі здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про працю. Аналіз положень цього міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, та який відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, дозволяє зробити висновок, що Держпраці, встановивши в ході позапланової перевірки, яка призначена у суворій відповідності до закону, порушення законодавства про працю з питань, які не були предметом перевірки, однак є типовими для всіх працівників, та безпосередньо стосуються правопорушення, яке зумовило призначення позапланової перевірки, має право винести припис та застосувати фінансову відповідальність до винної особи.

Водночас, відповідач під час проведення перевірки суб`єкта господарювання у будь-якому випадку повинен дотримуватися порядку призначення та проведення такої перевірки, визначеному законодавством України, а зазначена Конвенція не передбачає винятків щодо притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності за результатами перевірки, призначеної та проведеної з грубим порушенням порядку, визначеного національним законодавством та результати якої не породжують для суб`єкта господарювання правових наслідків.

Суд погоджується з доводами позивача в частині того, що відповідач мав вручити або надіслати позивачу акт проведення позапланового заходу, та повідомити про отримання матеріалів для розгляду питання про накладення штрафу. Вказаного відповідачем не здійснено, доказів протилежного матеріали справи не містять.

В той же час, позивач був обізнаний про проведення інспекційного відвідування, що підтверджено матеріалами справи.

На переконання суду, позивач не надав до суду належних та допустимих доказів відсутності виявлених порушень законодавства про працю та зайнятості населення за місцями здійснення господарської діяльності за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 .

Суд зауважує, що на момент здійснення інспекційного відвідування, вказані порушення в місцях здійснення господарської діяльності за вищевказаними адресами існували, що позивачем не спростовано.

Позивачем допущено до роботи з офіційним працевлаштуванням лише громадянку ОСОБА_2 , що підтверджено матеріалами справи, яка виконувала обов`язки продавця за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Суд зазначає, що розмір штрафу має становити: 10*6000*4= 240 000,00 грн., де 10- коефіцієнт, 6000,00 грн. - мінімальна заробітна плата, визначена законом на момент виявлення правопорушення, 4 кількість осіб, відносно яких судом встановлено порушення законодавства про працю.

Таким чином, беручи до уваги викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими особами №ДН5475/1414/АВ-ФС/185 від 10 вересня 2021 року підлягає скасуванню в частині 60 000,00 грн., тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 3000,00 грн., що документально підтверджується квитанціями від 05.10.2021 року та від 08.12.2021 року.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 600,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими особами №ДН5475/1414/АВ-ФС/185 від 10 вересня 2021 року в частині 60 000,00 грн.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (49107, м. Дніпро, вул. Казакова, 1д, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, що складаються із суми судового збору у розмірі 600,00 грн. (шістсот гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 21.03.2022 року.

Суддя І.О. Лозицька