Справа № 140/8729/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/8729/21 пров. № А/857/23399/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Матковська З.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року (головуючий суддя Сорока Ю.Ю., м.Луцьк) у справі №140/8729/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

17.08.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання призначити пенсію за віком з 31.05.2018, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позов обґрунтовує тим, що 17.12.1992 позивач виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль. В травні 2018 позивач звернулась до відповідача із заявою щодо призначення їй пенсії за віком, як непрацюючому пенсіонеру, на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії з підстав відсутності відповідної міждержавної угоди між Україною та Ізраїлем. Відмова відповідача у призначенні пенсії ОСОБА_1 була оскаржена останньою в судовому порядку. Так, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019, рішення відповідача, викладені у повідомленнях від 16.07.2018 №7430/02-15 та від 23.08.2018 №9541/02-20-07, визнані протиправними і скасовано, зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2018 про призначення пенсії з урахуванням висновків суду. Крім того, 15.06.2021, за зверненням представника позивача від 01.06.2021, отримано лист Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №41/2 від 13.09.2019, у відповідності до якого відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії, оскільки позивачем не було подано необхідних документів для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, не долучено документа, що засвідчує особу позивача. Позивач вважає вказану відмову у призначенні пенсії неправомірною, дискримінаційною та такою, що суперечить чинному законодавству України, оскільки нею подано повний пакет документів, необхідних для призначення пенсії, зокрема і тих, що посвідчують її особу.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, який у своїй скарзі просив скасувати рішення суду. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги послався на те, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вважає безпідставним твердження відповідача про те, що документ, що посвідчує особу позивачки не відповідає Порядку 22-1, оскільки відповідно до п.2.9 Порядку 22-1 особа, яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання. Внутрішній паспорт громадянина України був вилучений у позивачки в момент її виїзду на місце постійного проживання за кордон, а закордонний паспорт, навіть якщо б строк його дії не сплив - не відповідає вимогам п.2.9 Порядку 22-1, оскільки в ньому не вказано місце проживання громадянина. Таким чином, позивач стверджує, що у неї є дійсний документ - посвідчення особи, котре містить інформацію про особу, місце її проживання та вік. Саме на підставі цього документа була верифікована особа позивача ізраїльським нотаріусом в момент підписання довіреності та заяви про призначення пенсії.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , є громадянкою України, до грудня 1992 року проживала на території України за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, 17.12.1992 виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в Державі Ізраїль.

До виїзду на постійне місце проживання в Ізраїль пенсія позивачу не призначалась.

31.05.2018 позивачем через представника, який діє на підставі довіреності завіреної нотаріально, подано до Пенсійного фонду України заяву від 02.05.2018 про призначення пенсії за віком.

Листом від 16.07.2018 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для призначення пенсії з огляду на те, що 28.09.2012 підписано Угоду між Україною та державою Ізраїль про соціальне забезпечення, 22.10.2013 зареєстровано Проект Закону "Про ратифікацію Угоди між Україною та державою Ізраїль про соціальне забезпечення", однак 22.04.2014 проект закону відкликано. У зв`язку із чим питання пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем залишається не врегульованим, однак ведеться робота з питання щодо виплати пенсій громадянам України, які репатріювалися до Держави Ізраїль.

09.08.2018 представник позивача повторно звернувся до відповідача із заявою ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, долучивши до заяви відповідні копії документів, а саме: нотаріально засвідчена копія довіреності; нотаріально засвідчена копія ізраїльського посвідчення особи ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія ПІН ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія трудової книжки ОСОБА_1 ; оригінал довідки про заробітну плату з розшифруванням №4 від 15.06.2018 ПАТ "Універмаг "Луцьк" ОСОБА_1 ; засвідчена належним чином копія листа від 13.06.2018 №13042/К-11; оригінал апостильованої заяви, що підписана особисто ОСОБА_1 , підпис якого завірений нотаріально, про призначення пенсії за формою. Також зазначили, що за потреби інші документи та/або оригінали доданих до цієї заяви копій документів, необхідних для призначення пенсії будуть надані додатково за вимогою та просили призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, про прийняте рішення сповістити у встановлений законодавством 10-денний термін її представників.

Листом від 23.08.2018 за №9541/02-20-07 Луцьке ОУПФУ повторно повідомило позивача про те, що на сьогодні питання пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем залишається не врегульованим, однак ведеться робота з питання щодо виплати пенсій громадянам України, які репатріювалися до держави Ізраїль.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивачем оскаржено її в судовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019, у справі №161/1200/19 позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовано рішення Луцького об`єднаного Управління пенсійного фонду України Волинської області, викладені у формі повідомлень від 16 липня 2018 року №7430/02-15 та від 23 серпня 2018 року №9541/02-20-07; зобов`язано Луцьке об`єднане Управління пенсійного фонду України Волинської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 травня 2018 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

15.06.2021 представником позивача за його зверненням від 01.06.2021, отримано лист Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №41/2 від 13.09.2019, у відповідності до якого відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , оскільки позивачем не було подано необхідних документів для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, не долучено документа, що засвідчує особу позивача.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV.

За визначенням наведеним в статті 1 Закону №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до приписів статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовані Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1,зареєстрованим в Міністерстві Юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846.

Так, за змістом положень пунктів 1.1 - 1.3, 1.5 Порядку №22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (пункт 4.7 Порядку №22-1).

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів звертає увагу на те, що за результатами розгляду заяви позивача від 31.05.2018, датованої 02.05.2018, та доданих до неї документів, відповідач прийняв рішення від 13.09.2019 №41/2 про відмову в призначенні пенсії, оскільки позивачем не було подано необхідних документів для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, не долучено документа, що засвідчує особу позивача.

Щодо цього апеляційний суд зазначає наступне.

Перелік документів, необхідний для призначення пенсії за віком передбачено пунктом 2.1 Порядку №22-1, за змістом якого до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. За період роботи, починаючи з 01.01.2004, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01.07.2000 (додатки 3, 4 до Положення); документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи, які засвідчують особливий статус особи; документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі; не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Відповідно до пункту 2.9 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання. Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 постанови Верховної Ради України "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон" від 26.06.1992 №2503-ХІІ передбачено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника і підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території Україні якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Документом, що посвідчує особу громадянина України за кордоном і при перетинанні державного кордону України, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон або дипломатичний і службовий паспорти, посвідчення особи моряка і проїзний документ дитини. Ці документи виготовляються і оформляються відповідно до положень, що затверджуються Кабінетом Міністрів України на підставі рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації.

Таким чином, документом, що посвідчує особу власника і підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України; документом, що посвідчує особу громадянина України за кордоном і при перетинанні державного кордону України, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон або дипломатичний і службовий паспорти, посвідчення особи моряка і проїзний документ дитини.

Колегія суддів вказує, що позивачем до заяви про призначення пенсії за віком, всупереч пункту 2.9 Порядку, не долучено документу, що посвідчує особу - паспорта громадянина України чи паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Натомість, позивачем до заяви про призначення пенсії долучено нотаріально засвідчену копію ізраїльського посвідчення особи ОСОБА_1 , яке в розумінні п.1 Постанови Верховної Ради України "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон" від 26.06.1992 №2503-ХІІ не являється тим документом, визначеним чинним законодавством України, що посвідчує особу власника і підтверджує громадянство України. Разом з тим, зміст вказаного документу, не підтверджує належність позивачки до громадянства України.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії не дотримано вимоги Порядку №22-1, зокрема, в частині подання документу, що посвідчує особу громадянина України.

Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 140/8729/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська