Справа № 500/458/22
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/458/22

21 березня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А. розглянувши за правилами письмового провадження у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Так, 21.01.2021 до Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області (далі - відповідач), в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення двадцять другої сесії восьмого скликання Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 06.12.2021 №1914, яким ОСОБА_1 відмолено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,6 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами с.Конотопівка (далі - рішення №1914);

- зобов`язати Микулинецьку селищну раду Тернопільського району Тернопільської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безкоштовної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,6 га за межами с.Конотопівка;

- зобов`язати Микулинецьку селищну раду Тернопільського району Тернопільської області у двотижневий строк з дати проведення найближчої сесії подати до Тернопільського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення /а.с.1-3/.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення №1914 прийнято всупереч вимог ч.7 ст.118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), яка передбачає виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Ухвалою суду від 24.01.2022 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із тим, що позивачем не додано до позовної заяви документу, який посвідчує його особу. Наведене унеможливлює встановити чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність /а.с.13,14/.

26.01.2022 позивачем усунуто недоліки позовної заяви у спосіб та в порядку, що передбачені ухвалою суду від 24.01.2022, про що подано письмову заяву разом із копією паспорта громадянина України /а.с.17-20/.

Ухвалою суду від 27.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження /а.с.21,22/.

10.02.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву разом із письмового документами, які обґрунтовують заперечення щодо заявлених позовних вимог /а.с.25-47/.

Відзив на позовну заяву мотивований тим, що позивачу ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства за межами с. Конотопівка, у зв`язку із відведенням вищевказаної земельної ділянки в оренду власникам майна колишнього КСП «Надзбруччя» ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Одночасно з відзивом подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

22.02.2022 позивач подав до суду клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін /а.с.48/.

Ухвалою суду від 21.03.2022 відмовлено в задоволенні клопотань позивача та відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Обставини встановлені судом.

16.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Микулинецької селищної ради Тернопільського району із заявою, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Микулинецької селищної ради в межах земельної ділянки кадастровий номер: 601:003:0019, цільове призначення: 16,00 землі запасу, разом із копією паспорта громадянина України, копією ідентифікаційного коду та графічними матеріалами /а.с.5/.

Рішенням двадцятої сесії восьмого скликання від 06.12.2021 №1914 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», відповідач розглянувши заяву позивача, керуючись ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР), ст.12 ЗК України, враховуючи рекомендації постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища, відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею до 0,6 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами с.Конотопівка, у зв`язку з відведенням вищевказаної земельної ділянки в оренду власниками майна колишнього КСП «Надзбруччя» /а.с.4/.

Поряд з цим, рішенням тринадцятої сесії восьмого скликання Микулинецької селиної ради Тернопільського району від 03.08.2021 №1193 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду» (далі - рішення №1193), ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну оренду терміном на 49 років за межами населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 на території Микулинецької селищної ради, орієнтованою площею 1,8 га для іншого сільськогосподарського використання (обслуговування нежитлової будівлі (будівля механізатора) за рахунок земель запасу, угіддя - під господарськими будівлями і дворами /а.с.39/.

14.12.2021 укладено договір оренди землі між Микулинецькою селищною радою (орендодавець) в особі селищного голови Слободян Івана Васильовича, з однією сторони, та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (орендарі) з іншої сторони (далі - договір оренди).

Згідно із вказаним договором оренди орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 1,39 га, кадастровий номер: :01:003:0062. На земельній ділянці розміщена нежитлова будівля (будівля механізатора) /а.с.41-43/.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 17.01.2022 №294892946, 11.01.2022 на підставі договору оренди здійснено реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер: :01:003:0062 за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с.44/.

Не погоджуючись із рішенням №1914 позивач вирішив звернутись до окружного адміністративного суду.

Зміст спірних правовідносин.

Предметом спору є відносини, які регулюють порядок прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Спір опосередковано двома обставинами, які підлягають врахуванню під час ухвалення судового рішення: 1) станом на час прийняття рішення №1914 відповідачем надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду іншим особам; 2) 11.01.2022 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку, яка є об`єктом спірних правовідносин.

Об`єктом спору виступає земельна ділянка, яку позивач має намір отримати у власність.

Суб`єктами спірних правовідносин виступають: ОСОБА_1 , як фізична особа (громадянин), який звернувся із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в порядку, що передбачений ч.6 ст.118 ЗК України; Микулинецька селищна рада, як орган місцевого самоврядування, який відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону №290/97-ВР, ч.7 ст.118, ст.122 ЗК України уповноважений вирішувати питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Норми права, які застосовує суд до спірних правовідносин.

Стаття 3 ЗК України, визначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частина друга статті 19 ЗК України, земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

За змістом ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років.

В статті 116 ЗК України унормовано наступні питання.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч.1 ст.116).

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч.3 ст.116).

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення (ч.4 ст.116).

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (ч.5 ст.116).

Відповідно до п. "б" ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі 2,0 га.

Згідно із ч.3 ст.121 ЗК України, розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв`язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим).

Частина перша статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Нормами ч.ч.1,6,7 ст.118 ЗК України, передбачено, що громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частина дев`ята статті 118 ЗК України, передбачає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Стаття 125 ЗК України, передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За змістом п."а" ч.1 ст.130 ЗК України, набувати землі сільськогосподарського призначення можуть, в тому числі, громадяни України.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює порядок оренди землі, є Закон України "Про оренду землі" від 06.10.1998 №161-XIV (далі - Закон №161-XIV).

Стаття 1 Закону №161-XIV, передбачає, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ч.1 ст.2 Закону №161-XIV).

Стаття 3 Закону №161-XIV, передбачає, шо об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Частина друга статті 4 Закону №161-XIV, передбачає, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Стаття 5 Закону №161-XIV вказує, що орендарями земельних ділянок можуть в тому числі громадяни України.

Частина перша статті 6 Закону №161-XIV, передбачає, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Частина п`ята статті 6 Закону №161-XIV, визначає, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Стаття 13 Закону №161-XIV, унормовує, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Стаття 17 Закону №161-XIV, говорить про те, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, регламентує Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).

Пункт 2 частини другої статті 4 Закону №1952-IV говорить про те, що державній реєстрації, серед іншого, підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Частина перша статті 28 Закону №1952-IV, передбачає, що рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування (постійне користування, оренду, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав.

Відповідно до п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР), питання регулювання земельних відносин вирішується на пленарному засіданні ради - сесії.

Частиною четвертою статті 42 Закону №280/97-ВР, передбачено, що сільський, селищний, міський голова: забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету.

Частина п`ята статті 46 Закону №280/97-ВР, передбачає, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

За змістом ст.47 Закону №280/97-ВР, постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Постійні комісії обираються радою на строк її повноважень у складі голови і членів комісії. Всі інші питання структури комісії вирішуються відповідною комісією.

До складу постійних комісій не можуть бути обрані сільський, селищний, міський голова, секретар сільської, селищної, міської ради, голова районної у місті (у разі її створення), районної, обласної ради, їх заступники.

Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Постійні комісії попередньо розглядають кандидатури осіб, які пропонуються для обрання, затвердження, призначення або погодження відповідною радою, готують висновки з цих питань.

Постійні комісії за дорученням ради, голови, відповідно заступника голови районної у місті, районної ради чи першого заступника, заступника голови обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради або за власною ініціативою вивчають діяльність підзвітних і підконтрольних раді та виконавчому комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради органів, а також з питань, віднесених до відання ради, місцевих державних адміністрацій, підприємств, установ та організацій, їх філіалів і відділень незалежно від форм власності та їх посадових осіб, подають за результатами перевірки рекомендації на розгляд їх керівників, а в необхідних випадках - на розгляд ради або виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради; здійснюють контроль за виконанням рішень ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради.

Постійні комісії у питаннях, які належать до їх відання, та в порядку, визначеному законом, мають право отримувати від керівників органів, підприємств, установ, організацій та їх філіалів і відділень необхідні матеріали і документи.

Організація роботи постійної комісії ради покладається на голову комісії. Голова комісії скликає і веде засідання комісії, дає доручення членам комісії, представляє комісію у відносинах з іншими органами, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами, організаціями, а також громадянами, організує роботу по реалізації висновків і рекомендацій комісії. У разі відсутності голови комісії або неможливості ним виконувати свої повноваження з інших причин його функції здійснює заступник голови комісії або секретар комісії.

Засідання постійної комісії скликається в міру необхідності і є правомочним, якщо в ньому бере участь не менш як половина від загального складу комісії.

За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Рекомендації постійних комісій підлягають обов`язковому розгляду органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, яким вони адресовані. Про результати розгляду і вжиті заходи повинно бути повідомлено комісіям у встановлений ними строк.

Постійна комісія для вивчення питань, розробки проектів рішень ради може створювати підготовчі комісії і робочі групи з залученням представників громадськості, вчених і спеціалістів. Питання, які належать до відання кількох постійних комісій, можуть за ініціативою комісій, а також за дорученням ради, її голови, відповідно заступника голови районної у місті, районної ради чи першого заступника, заступника голови обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради розглядатися постійними комісіями спільно. Висновки і рекомендації, прийняті постійними комісіями на їх спільних засіданнях, підписуються головами відповідних постійних комісій.

Депутати працюють у постійних комісіях на громадських засадах. За рішенням обласних рад голови постійних комісій з питань бюджету можуть працювати в раді на постійній основі.

Постійні комісії є підзвітними раді та відповідальними перед нею.

Згідно із приписами ст.59 Закону №280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Мотиви з яких виходить суд під час ухвалення судового рішення.

Головним чином аргументи сторін у даній справі зводяться до наступного.

Позивач вказує, що рішення №1914 є протиправним та підлягає скасуванню з підстав порушення критерія законності. Зокрема, на думку позивача, відповідач приймаючи оскаржуване рішення не врахував, що ч.7 ст.118 ЗК України, встановлено виключний перелік підстав для відмови під час прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Основний аргумент відповідача полягає в тому, що бажана для позивача земельна ділянка станом на час прийняття оскаржуваного рішення була відведена колишнім власникам КСП "Надзбруччя". У заявах по суті відповідач пояснює свою відмову тим, що не міг вирішити питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою стосовно земельної ділянки, яка передана в оренду, а тому не вважалась вільною.

Попри розбіжності в позиціях сторін, із заяв по суті вбачається, що сторони дійшли згоди в тому, що ч.7 ст.118 ЗК України визначає вичерпний перелік підстав для відмови у надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Отже для вирішення спору між сторонами необхідно з`ясувати наступні обставини:

а) питання, які підлягали дослідженню відповідачем під час прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу;

б) обставини, які підлягали врахуванню органом місцевого самоврядування під час прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу.

Надаючи оцінку вказаним обставин суд зазначає наступне:

а) питання які підлягали дослідженню відповідачем під час прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу.

Із приписів ч.ч.6,7 ст.118 ЗК України вбачається, що під час прийняття рішення про надання дозволу (відмову у наданні дозволу) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виходячи із приписів ч.ч.6,7 ст.118 ЗК України, орган місцевого самоврядування (відповідач) повинен:

1) перевірити подане особою клопотання на відповідність формі та змісту (ч.6 ст.118);

2) перевірити наявність документів, які обов`язково додаються до клопотання (ч.6 ст.118);

3) перевірити відповідність (невідповідність) місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (ч.7 ст.118);

4) перевірити відповідність (невідповідність) розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації (ч.7 ст.118);

5) перевірити відповідність (невідповідність) розташування об`єкта вимогам схем землеустрою (ч.7 ст.118);

6) перевірити відповідність (невідповідність) розташування об`єкта вимогам техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць (ч.7 ст.118);

7) перевірити відповідність (невідповідність) розташування об`єкта вимогам проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст.118).

Інші питання на етапі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не вирішуються;

б) обставини, які підлягали врахуванню органом місцевого самоврядування під час прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу.

Земельним законодавством унормовано наступне.

Результатом прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є укладення особою договору із суб`єктом господарювання, виконавцем робіт із землеустрою, предметом якого є виконання робіт із землеустрою, в порядку та на умовах, що, передбачені Законом України "Про землеустрій". Відповідним суб`єктом господарювання розробляється проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, який повинен відповідати вимогам ст.50 Закону України "Про землеустрій". Розроблений проект землеустрою подається органу місцевого самоврядування для вирішення питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є підставою проведення державної реєстрації права власності земельної ділянки. Право власності в особи виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Отже, результатом прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є саме вчинення юридичних та фактичних дій для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Право власності, право оренди та інші види речових прав на земельну ділянку в особи, якій адресоване вказане рішення органу місцевого самоврядування не виникає.

Рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, яке прийнято органом місцевого самоврядування, укладення договору оренди земельної ділянки (ст.13 Закону №161-XIV; ст.93 ЗК України), вчинення реєстрації права оренди в Єдиному державному реєстрації речових прав на нерухоме майно (ст.125 ЗК України, ст.17 Закону №161-XIV, п.2 ч.2 ст.4 Закону №1952-IV) є самостійними юридичними діями, які породжують різні юридичні наслідки, зокрема:

- прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою надає право особі укласти договір оренди землі із органом місцевого самоврядування;

- укладення договору оренду землі є юридичним наслідком, що надає право орендарю вчинити дії, які спрямовані на реєстрацію права оренди в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- реєстрація права оренди в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно породжує виникнення речового права на земельну ділянку.

Тобто, після реєстрації права оренди земельної ділянки така земельна ділянка в юридичному розумінні перестає бути вільною. В особи виникає речове право на земельну ділянку у виді права оренди.

Наведені обставини підлягали врахуванню органом місцевого самоврядування під час прийняття оскаржуваного рішення №1914.

Повертаючись та змісту оскаржуваного рішення №1914 та мотивів відмови.

06.12.2021 відповідачем прийнято рішення №1914 /а.с.4/.

14.12.2021 укладено договір оренди між Микулинецькою селищною радою (орендодавцем) та ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (орендарями) про передачу земельної ділянки площею 1,39 га, місце знаходження земельної ділянки: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0062 /а.с.41-43/.

11.01.2022 зареєстровано право оренди на земельну ділянку кадастровий номер: :01:003:0062 в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, станом на 06.12.2021, дату прийняття рішення №1914, бажана для позивача земельна ділянка була вільною. Право оренди стосовно вказаної земельної ділянки у вказаних осіб не виникло.

Тому, аргументи відповідача про те, що станом на час прийняття рішення №1914 була передана в оренду не відповідає правильному застосуванню норм права.

Попри це, суд не може залишити поза увагою, ще один важливий аргумент відповідача, який наведений у відзиві на позову заяву /а.с.28/.

Так, відповідач вказав відведення земельної ділянки у власність позивачу порушує право оренди земельної ділянки третіх осіб.

Ці мотиви не можуть братись до уваги. Під час прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не вирішується питання про відведення земельної ділянки. Тому, позитивне рішення, яким особі надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не свідчить про те, що така земельна ділянка буде відведена у власність особі в майбутньому. Право оренди на земельну ділянку в ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 станом на 06.12.2021 не виникло. Відтак, не могло зазнати порушення право, яке не існувало станом на час виникнення спірних правовідносин.

Оскільки відповідач в оскаржуваному рішенні покликається на рекомендації постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища, то суд хоче звернули увагу сторін на правову природу рішень постійних комісії.

Постійні комісії виконують дорадчі функції. Такий орган аналізує, узагальнює, пропонує та готує проекти рішень. Рекомендації та висновки постійних комісій обговорюються на сесії відповідної ради. Юридичний зміст як рекомендацій, так і висновків постійних комісії може знайти своє відображення у прийнятих рішеннях відповідною радою. Однак, такі рекомендації та висновки не покликані створювати права та обов`язки у фізичних та юридичних осіб. На противагу, рекомендації та висновки постійних комісії можуть містити юридичні механізми, конструкції, пропозиції вирішення питань, які покладені в основу правових актів органу місцевого самоврядування. Правовий акт органу місцевого самоврядування у формі рішення приймається відповідною радою та виключно з підстав установлених законом.

Підсумовуюче сказане суд звертає увагу, що приймаючи рішення орган місцевого самоврядування повинен дотримуватись критеріїв, що передбачені ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Під час прийняття рішення №1914 відповідач допустив порушення: критерію законності (п.1 ч.2 ст.2 КАС України), оскільки прийняв рішення поза межами виключних підстав для відмови, що передбачені ч.7 ст.118 ЗК України; обґрунтованості (п.3 ч.2 ст.2 КАС України), оскільки приймаючи рішення не врахував, що право оренди земельної ділянки виникає з час реєстрації такого права у встановленому порядку, а рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не свідчить про відведення такої земельної ділянки у власність особі, якій адресований такий правовий акт органу місцевого самоврядування у майбутньому.

Відповідачем допущене порушення критерію своєчасності (п.10 ч.2 ст.2 КАС України). Хоча позивач не покликався, що відповідачем порушено місячний строк прийняття рішення, який визначений ч.7 ст.118 ЗК України, однак суд звертає увагу, що позивач звернувся із заявою 16.09.2021, а спірне рішення прийнято 06.12.2021. Тобто, Микулинецької селищною радою порушено строк прийняття оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, суд робить висновок про те, що рішення №1914 є протиправним та підлягає скасуванню.

Однак, позивач просить відновити порушене право у спосіб зобов`язання відповідача до прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивача.

В контексті спірних правовідносин суд звертає увагу позивача на те, що відповідач під час прийняття рішення повинен вирішити питання, які випливають із змісту ч.ч.6,7 ст.118 ЗК України із урахуванням обставин, які викладені в даному судовому рішення.

За даних обставин суд не може вчинити дії, які належать до повноважень Микулинецької селищної ради. Однак, може зобов`язати орган місцевого самоврядування до повторного розгляду спірного питання з урахування правової оцінки наданої в даному судовому рішенні.

Висновки суду за результатами розгляду справи.

Рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є індивідуальним правовим актом органу місцевого самоврядування, який приймається на пленарних засіданнях відповідної ради в місячний строк з дня звернення особи з таким клопотанням відповідно до вимог, що передбачені ч.ч.6,7 ст.118 ЗК України.

Прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших підстав, а ніж передбачені ч.7 ст.118 ЗК України не допускається. Такий правовий індивідуальної дії є протиправним та підлягає скасуванню судом.

Відповідно до ч.3 ст.245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В даній справі суд вбачає, що для відновлення прав позивача Микулинецька селищна рада зобов`язана повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безкоштовної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,6 га за межами с.Конотопівка з урахуванням правової оцінки наданої в даному судовому рішенні.

Під час повторного розгляду справи Микулинецькій селищній раді необхідно: 1) перевірити подане особою клопотання на відповідність формі та змісту (ч.6 ст.118); 2) перевірити наявність документів, які обов`язково додаються до клопотання (ч.6 ст.118); 3) перевірити відповідність (невідповідність) місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (ч.7 ст.118); 4) перевірити відповідність (невідповідність) розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації (ч.7 ст.118); 5) перевірити відповідність (невідповідність) розташування об`єкта вимогам схем землеустрою (ч.7 ст.118); 6) перевірити відповідність (невідповідність) розташування об`єкта вимогам техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць (ч.7 ст.118); 7) перевірити відповідність (невідповідність) розташування об`єкта вимогам проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст.118).

Серед наведеного, відповідач повинен перевірити правовий статус бажаної до отримання позивачем земельної ділянки.

Приймаючи рішення повинен зважати на те, що право власності, право оренди та інші речові права на земельну ділянку виникають з моменту їх державної реєстрації у встановленому порядку. Відтак, належним доказом, який свідчить про наявність вказаних прав на земельну ділянку, є відомості Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно такої земельної ділянки.

Наведене дає підстави для ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Позивач просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у справі.

Суд зазначає, що з матеріалів справи не вбачається обставин, які свідчать про те, що відповідач може ухилятись від виконання ухваленого рішення. Тому, суд уважає, що поставлене позивачем питання про встановлення судового контролю є передчасним.

Відповідно до ст.ст.132, 139 КАС України, оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позовної вимоги немайнового характеру, то в користь ОСОБА_1 з асигнувань Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області підлягають стягненню понесені судові витрати у виді судового збору, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 копійок (992,40:2=496,20).

Керуючись ст.ст.2, 9, 12, 132, 139, 241-246, 255, 262, 294, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення двадцять другої сесії восьмого скликання Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 06.12.2021 №1914 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким ОСОБА_1 відмомлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,6 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами с.Конотопівка Тернопільського району.

Зобов`язати Микулинецьку селищну раду Тернопільського району Тернопільської області на черговій сесії селищної ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у орієнтованою площею 0,6 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Микулинецької селищної ради в межах земельної ділянки кадастровий номер: 601:003:0019, з урахуванням правової оцінки обставин, що надані в даному рішенні суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути в користь ОСОБА_1 за рахунок асигнувань Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області сплачений судовий збір в сумі 496,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 21 березня 2022 року, з урахування перебування головуючої судді у відпустці.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП );

відповідач:

- Микулинецька селищна рада (місцезнаходження/місце проживання: вул. С. Бандери,11,смт. Микулинці,Теребовлянський район, Тернопільська область,48120 код ЄДРПОУ/РНОКПП 04396302);

Головуючий суддя Мірінович У.А.