Справа № 1.380.2019.001086
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.001086 пров. № А/857/536/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року (прийняте у відкритому судовому засіданні у м. Львові суддею Брильовським Р. М.; повний текст рішення складено та підписано 30 вересня 2019 року) у справі № 1.380.2019.001086 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області) від 18.04.2018 за №№ , .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2020 року, позовні вимоги задоволено.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач, при донарахуванні позивачу відповідних зобов`язань, не взяв до уваги законодавчі положення щодо не включення до бази оподаткування податком з доходів фізичних осіб (далі - ПДФО) суми курсової різниці, та всупереч закону при визначенні позивачу грошового зобов`язання з ПДФО та військового збору виходив з суми прощеного боргу за курсом НБУ станом на 25 червня 2015 року та 26 лютого 2015 року відповідно, що призвело до завищення податкових зобов`язань з вказаних обов`язкових платежів.

Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що контролюючим органом при визначенні об`єкта оподаткування не враховано суми, яка не підлягає оподаткуванню в силу положень абзацу д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України (50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, у даних правовідносинах ця сума дорівнює 609 гривень), та не виключено такої суми із об`єкта оподаткування, що свідчить про завищення податкових зобов`язань з вказаних обов`язкових платежів.

Оскільки, позивач не був ознайомлений у встановлений законом спосіб з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 за результатами якої винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 18 квітня 2018 року, є незаконною, а тому відсутні будь-які правові наслідки такої перевірки.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції, зазначивши, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, погодився з висновками суду стосовно того, що всупереч вимогам положень пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення ПК України, відповідач при донарахуванні позивачу відповідних зобов`язань, не взявши до уваги законодавчі положення щодо не включення до бази оподаткування ПДФО суми курсової різниці, всупереч закону при визначенні позивачу грошового зобов`язання з ПДФО та військового збору виходив з суми прощеного боргу за курсом НБУ станом на 25 червня 2015 року та 26 лютого 2015 року відповідно, що призвело до завищення податкових зобов`язань з вказаних обов`язкових платежів, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо інших висновків суду першої інстанції стосовно протиправності оскаржуваних податковий повідомлень-рішень, суд апеляційної інстанції жодних доводів на їх спростування чи підтвердження не навів.

Постановою Верховного Суду від 13 грудня 2021 року постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2020 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалюючи цю постанову, Верховний Суд зазначив, що в суді першої інстанції підставами для задоволення позовних вимог, також слугували доводи адміністративного позову стосовно правомірності проведення перевірки у зв`язку з не дотримання податковим органом дій встановлених податковим законодавства України, спрямованих на повідомлення позивача про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. Окрім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що контролюючим органом при визначенні об`єкта оподаткування не враховано суми, яка не підлягає оподаткуванню в силу положень абзацу д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України та підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України (50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, у даних правовідносинах ця сума дорівнює 609 гривень), та не виключено такої суми із об`єкта оподаткування.

Апеляційна скарга містить доводи стосовно посилання суду на незаконність перевірки у зв`язку з неврученням позивачу копії наказу та повідомлення про проведення перевірки.

Відзив на апеляційну скаргу містить доводи стосовно того, що до загального місячного оподаткованого доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Проте, суд апеляційної всупереч вимогам процесуального законодавства не дослідив докази, що стосуються вказаних вище фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї та не навів жодного доводу на доведення або спростування обставин встановлених судом першої інстанції, що позбавляє можливості Суд касаційної інстанції надати оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є безпідставна і не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Судом встановлено, що 18 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту №, у відповідності до п. 1.1. якого банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 36300,00 доларів США, а Позичальник - прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі.

З повідомлення банку про анулювання боргу видно, що станом на 25.06.2015 згідно наведеного кредитного договору заборгованість ОСОБА_1 складала 824 874,08 грн (по курсу НБУ станом на 25.06.2015), що дорівнювала 38 949,49 доларів США. Згідно копії квитанції № 30 від 25.06.2015 позивач погасив заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 513 249,31 грн (24 235,00 доларів США) і банк прийняв рішення анулювати кредитну заборгованість у розмірі 14 713,49 доларів США, з яких сума основного боргу становить 14 394,11 доларів США, що дорівнює 304 838,75 грн по курсу НБУ станом на 25.06.2015.

08 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, у відповідності до п. 1.1 якого банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 82 000,00 доларів США, а Позичальник - прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договору.

З повідомлення банку про анулювання боргу видно, що станом на 26.02.2015 згідно наведеного кредитного договору заборгованість ОСОБА_1 складала 2 686 212,56 грн (по курсу НБУ станом на 26.02.2015), що дорівнювала 89 510,06 доларів США. Згідно копії квитанції від 26.02.2015 позивач погасив заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 587 629,21 грн (19 581,00 доларів США) і банк прийняв рішення анулювати кредитну заборгованість у розмірі 69 921,06 доларів США, з яких сума основного боргу становить 69 888,86 доларів США, що дорівнює 2 097 376,92 грн по курсу НБУ станом на 26.02.2015.

АТ "УкрСиббанк" направило до ГУ ДФС у Львівській області податковий розрахунок сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи і сум утриманого з них податку - форма 1ДФ із зазначенням розмірів суми прощеної основної заборгованості за кредитом, перераховану у національну валюту України за курсом НБУ станом на 26.02.2015, що становило 2 097 376,92 грн та за курсом НБУ станом на 25.06.2015, що становило 304 838,75 грн.

ГУ ДФС у Львівській області провело документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним до бюджету ПДФО за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, про результати якої склало акт від 02.03.2018 № 548/13-01-13-07/ НОМЕР_1 і за результатами цього акта винесло податкові повідомлення-рішення від 18.04.2018 № та № .

Податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем п. 164.2.17 п. 164:2. ст. 164 ПК, яке полягало у не включенні позивачем в повному обсязі до загального річного оподаткованого доходу суми доходу у вигляді додаткового блага у розмірі 2 402 215,67 грн (2 097 376,92 грн + 304 838,75 грн), що призвело до нарахування ПДФО у сумі 479 843,13 грн - основний платіж та 119 958,53 грн - штрафна санкція, військового збору у сумі 36 033,24 грн - основний платіж та 9008,31 грн - штрафна санкція.

За висновками перевірки ГУ ДФС у Львівській області 18.04.2018 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з ПДФО, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 599 792 грн 66 коп. у тому числі 479 843,13 грн податкового зобов`язання та 119 958,53 грн штрафної санкції;

- № від 18.04.2018 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з військового збору в розмірі 45 041,55 грн у тому числі 36 033,24 грн податкового зобов`язання та 9008,31 грн штрафної санкції.

Позивач вважаючи ці податкові повідомлення-рішення неправомірними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Щодо незаконності проведення перевірки у зв`язку з неврученням позивачу копії наказу та повідомлення про проведення перевірки колегія суддів апеляційного суду зазначає таке.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Відповідно до пункту 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Водночас, пунктом 79.2 статті 79 ПК України визначено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що контролюючий орган має право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки тільки за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

При цьому, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 ПК України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом відповідно до підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України.

З огляду на зазначене, з наказом про проведення перевірки, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки протиправною та відсутності правових наслідків такої, а саме компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії, тобто податкового повідомлення- рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 802/1241/17-а, від 21.02.2018 у справі № 821/371/17 та від 25.06.2018 у справі №819/1355/17.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що з матеріалів справи видно, що до відзиву на позовну заяву відповідач додавав копію повідомлення від 01 лютого 2018 року за № 132, копію наказу № 639 від 01.02.2018 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 , а також рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 963, яке свідчить про те, що ці наказ та повідомлення були направлені ОСОБА_1 (а.с. 78 - 80).

Проте, колегія суддів зазначає, що із штрихкодового ідентифікатора 963 на сайті Укрпошти не можливо встановити дані щодо відправлення та отримання поштового відправлення, оскільки за пошуком цього шрихкодового ідентифікатора відображається повідомлення про те, що дані про відправлення за номером 963 на цей час відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Крім того, на вказаному повідомленні про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 963 (а. с. 80) відсутні відмітки про вручення рекомендованого листа позивачу чи його довіреній особі, а також відсутня розписка про одержання цього листа.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у матеріалах справи відсутні достовірні докази, які б свідчили про отримання зазначених вище документів ОСОБА_1 та повідомлення останнього у належний спосіб про дату та місце проведення перевірки.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 не був ознайомлений у встановлений законом спосіб з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення, тому проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, про результати якої складений акт від 02.03.2018 № 548/13-01-13-07/ НОМЕР_1 і за результатами якої винесено податкові повідомлення-рішення від 18.04.2018 № та № , є незаконною, а тому відсутні будь-які правові наслідки такої перевірки.

У зв`язку з чим, суд вважає, що відповідач не довів правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Решта обставин та доводів апеляційної скарги, на переконання колегії суддів, не спростовують викладених вище висновків і на законність судового рішення не впливають.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі № 1.380.2019.001086 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена та підписана у повному обсязі 16 березня 2022 року, у зв`язку з перебуванням судді Ільчишин Н.В. у відпустці.