Справа № 600/2126/21-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2022-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2126/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

18 березня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької міської ради на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним рішення,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Чернівецької міської ради, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1.7. рішення 2 сесії Чернівецької міської ради VIII скликання від 28.01.2021 року за № 59;

- зобов`язати Чернівецьку міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0.10 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 1 (код 02.01) за адресою АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Голову Чернівецької міської ради подати до Чернівецького окружного адміністративного суду в місячний строк після набрання рішенням законної сили - звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 1.7. рішення 2 сесії Чернівецької міської ради VIII скликання від 28.01.2021 року за № 59 «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок». Зобов`язано Чернівецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0.10 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом не було враховано, що підставою для відмови позивачу щодо надання дозволу на розроблення проекту по відведенню земельної ділянки є надання земельної ділянки позивачу в порушення черговості осіб, які мають переважне право на таке отримання є протиправним та таким, що не відповідає Правилам обліку громадян для отримання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків в м.Чернівцях та спеціальним нормам Законів України, які визначають статус осіб, які мають пільги. При прийнятті оскарженого рішення Чернівецька міська рада не порушила вимоги чинного законодавства, оскільки це рішення базується на чинних Правилах обліку громадян для отримання земельних ділянок для будівництва індивідуалних житлових будинків в м.Чернівцях, затверджених рішенням Чернівецької міської ради від 23.02.2021 №438.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції, 26.11.2020 року позивач звернулась до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0.10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель запасу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви позивачем додано графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки (а.с. 13-15).

Листом від 09.12.2020 року №П-7207/0-04/01 Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради повідомлено позивача про те, що подане звернення розглянуто і відповідний проект рішення з зазначеного питання підготовлено на розгляд сесії міської ради, пленарне засідання якої, згідно із регламентом, відбудеться 17 грудня 2020 року (а.с. 16).

Рішенням Чернівецької міської ради № 59 від 28.01.2021 року «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» позивачу відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0.10 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідповідністю правилам обліку громадян для отримання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків в м. Чернівцях, затвердженим рішенням міської ради VI скликання від 23.02.2012 року № 438, зі змінами внесеними рішеннями міської ради VI скликання від 27.03.2012 року № 1173, від 02.09.2014 р. № 1337, та з тим, що на обліку індивідуальних забудовників не перебуває (пункт 1.7) (а.с. 18).

Вважаючи, таке рішення протиправним, позивач звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позиція відповідача щодо відмови позивачу у наданні дозволу на складання проекту землеустрою з підстав, наведених у оскаржуваному рішенні, суперечить положенням ЗК України, які не містять зазначеної підстави для відмови у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки.

Посилання відповідача на рішення Чернівецької міської ради від 23.02.2012 року №438 зі змінами внесеними рішеннями від 27.03.2012 року № 1173, від 02.09.2014 р. № 1337, як на правовий акт локальної дії, що прийнятий у якості реалізації наданих органам місцевого самоврядування Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноважень, не надає відповідачу право відмовляти у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відтак, відповідач без належного обґрунтування, відмовив позивачу у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а отже відмова відповідача у надані дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки є не правомірною, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню в силу своєї протиправності.

Крім того, враховуючи положення частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України щодо способу захисту порушеного права у разі оскарження індивідуального акту, а також положення частини 2 статті 9 КАС України щодо права суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд першої інстанції дійшов висновку вийти за межі позовних вимог і з метою надання ефективного захисту порушеному права позивача, зобов`язати Чернівецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0.10 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 1 (код 02.01) за адресою АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (надалі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Так, частиною першою статті 50 Закону України «Про землеустрій» визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Статтею 38 Земельного кодексу України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

За приписами статті 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно статті 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

В силу частин першої та другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

За змістом частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно пункту "ґ" частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зокрема, в містах - не більше 0,10 гектара.

Аналізуючи зміст указаних норм, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність земельних ділянок, слід звернути увагу, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою. Нормами Земельного кодексу України чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Даний перелік є вичерпним. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Вищевикладене відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування наведених судом норм права, викладеній у постановах від 08 вересня 2020 року у справі №812/1450/17, від 02 липня 2020 року №825/2228/18, які суд враховує при вирішенні даного спору в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідженням оскарженого рішення судом встановлено, що відповідачем не обґрунтовано відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки та не вказано чітких підстав відмови у наданні такого дозволу, виключний перелік яких встановлений у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України.

Як вбачається зі змісту оскарженого рішення, позивачу відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0.10 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідповідністю правилам обліку громадян для отримання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків в м. Чернівцях, затвердженим рішенням міської ради VI скликання від 23.02.2012 року № 438, зі змінами внесеними рішеннями міської ради VI скликання від 27.03.2012 року № 1173, від 02.09.2014 р. №1337, та з тим, що на обліку індивідуальних забудовників не перебуває (пункт 1.7).

Слід зазначити, що позиція відповідача з приводу того, що не реєстрація позивача та не перебування його на обліку індивідуальних забудовників є підставою прийняття оскарженого рішення, не ґрунтується на законі, яким врегульовані спірні відносини, та суперечить положенням Земельного кодексу України. Порядок та підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності, встановлені названим нормативно-правовим актом, не містить такої умови для виділення земельної ділянки у власність громадянам «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» як перебування громадян на пільговому обліку індивідуальних забудовників міста.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначено виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність або користування, який не може бути розширено рішенням органу місцевого самоврядування.

Тому відмова відповідача з наведених мотивів також є безпідставною та необґрунтованою.

Посилання відповідача на рішення Чернівецької міської ради від 23.02.2012 року №438 зі змінами внесеними рішеннями від 27.03.2012 року № 1173, від 02.09.2014 р. № 1337, як на правовий акт локальної дії, що прийнятий у якості реалізації наданих органам місцевого самоврядування Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноважень, не надає відповідачу право відмовляти у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Крім того, судова колегія відзначає, що аналіз статей 116, 118 ЗК України вказує на те, що місцева рада не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. У даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постанові від 22.02.2019 у справі №813/1631/14 від 22.07.2021 у справі №320/1177/19 та від 06.09.2021 у справі №380/1/20.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно обмежено право позивача на одержання земельної ділянки у власність; підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування позивачу, зазначені відповідачем в рішенні Чернівецької міської ради № 59 від 28.01.2021 року «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», не є належними підставами відповідно до норм ЗК України для такої відмови, а отже відповідач діяв всупереч положень частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Що стосується висновку суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Чернівецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0.10 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код 02.01), то колегія суддів погоджується з останнім та при визначенні способу захисту відновлення порушеного права позивача, враховує, що позивачем, під час звернення до відповідача із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою, дотримані усі передбачені ЗК України умови його отримання, однак відповідач у задоволенні даної заяви відмовив з підстав, які не передбачені ЗК України. Таким чином, обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача в повній мірі відповідає завданням та меті адміністративного судочинства.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив обгрунтований висновок щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірпраивльно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Чернівецької міської ради залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.