Справа № 460/15168/21
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2022 року м. Рівне №460/15168/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Войтюк К.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Пейко А.Б., відповідача: представник Юхименко Т.В., Шкрибей О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

05.11.2021 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: №08, №08, №08, №08, №08 від 30.09.2021, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №9391/17000708 від 30.09.2021, рішення №08 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного податку від 30.09.2021, а також повідомлення №11967/7/6/17-00-24 від 01.10.2021 про наявність порушень застосування податкової соціальної пільги.

Ухвалою від 22.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду; відкрито провадження в адміністративній справі №460/15168/21; розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.12.2021.

Ухвалою від 16.12.2021 провадження у справі №460/15168/21 закрито в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування повідомлення №11967/7/6/17-00-24 від 01.10.2021 про наявність порушень застосування податкової соціальної пільги.

Ухвалою від 16.12.2021, що постановлена без виходу до нарадчої кімнати, закінчено підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 13.01.2022. За клопотанням сторони позивача в судове засідання викликано свідків.

Судове засідання з 13.01.2022 відкладено на 03.02.2022 для надання можливості стороні позивача подати відповідь на відзив.

В судовому засіданні 03.02.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно з позовною заявою, відповіддю на відзив та поясненнями представника позивача в судовому засіданні, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що оскаржувані рішення винесені без дотримання критеріїв правомірності, обґрунтованості та розсудливості, з огляду на що підлягають скасуванню в судовому порядку. Сторона позивача повністю заперечувала встановлені в ході перевірки порушення податкового законодавства, покликаючись на протиправність висновків податкового органу про здійснення ОСОБА_1 в охопленому перевіркою періоді такого виду діяльності, який не зазначений у свідоцтві платника єдиного податку. При цьому, сторона позивача зауважувала, що єдиним і основним видом економічної діяльності ОСОБА_1 було виробництво хліба та хліболочних виробів, виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання (КВЕД 10.71). При цьому, позивач, як платник єдиного податку II групи, не мала обов`язку подавати звітність з ПДФО та сплачувати вказаний вид податку, як і інших видів податків та зборів. Також у відповідності до ч.1 ст.296 Податкового кодексу України, позивач, вела облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих нею доходів і даними книги обліку доходів позивача повністю підтверджена відповідність відомостей спрощеного обліку задекларованим нею відомостям, зокрема щодо отриманого доходу. На переконання сторони позивача у відповідача не було жодних правових підстав для висновків про те, що ОСОБА_1 в охопленому перевіркою періоді отримувала дохід від діяльності, яка не охоплювалася заявленим КВЕД, а відтак і підстав для донарахування спірними рішеннями відповідних сум податків та зборів. За наведеного, сторона позивача просила про повне задоволення позовних вимог.

Згідно з відзивом на позов та усними поясненнями представників Головного управління ДПС у Рівненській області, сторона відповідача позов не визнала. Свої заперечення обґрунтувала тим, що для перевірки позивачем не було надано жодних документів, які б підтверджували факт отримання задекларованого ФОП ОСОБА_1 доходу від провадження діяльності саме за тим КВЕД, який внесений нею у 2018-2021 роках до Реєстру платників єдиного податку. Таким чином, перевіркою встановлено порушення п.44.1, 44.3 ст.44 Податкового кодексу України і не виконання платником податків, свого податкового обов`язку, визначеного п.36.1 ст.36 п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України. Згідно даних податкових декларацій платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 , поданих до контролюючого органу, дохід отриманий нею за видом діяльності виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання (КВЕД 10.71). При цьому, відповідачем наголошено, що такий вид діяльності потребує використання матеріальних ресурсів, певних виробничих потужностей, об`єктів, сировини, трудових ресурсів, тощо. ОСОБА_1 під час проведення перевірки надала лише договір суборенди, за умовами якого отримала у користування (суборенду) частину цокольного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачем не надано ні актів прийому-передачі вказаного нерухомого майна, ні документів підтверджуючих оплату суборенди. Відсутні документи щодо необхідного устаткування. Також ФОП ОСОБА_1 не надано документів щодо здійснення операції з закупівлі сировини для виробництва хліба, хлібобулочних виробів борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання. За наведеного, перевіркою зроблені цілком слушні висновки про те, що задекларований дохід ФОП ОСОБА_1 отримано від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку. Це зумовило донарахування їй за результатами перевірки грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, військового збору, єдиного податку, а також застосування відповідного розміру штрафних санкцій. За сукупністю наведеного сторона відповідача доводила, що контролюючим органом правомірно та обґрунтовано винесені оскаржувані рішення, а відтак просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

На підставі наказу Головного управління ДПС у Рівненській області №1535-п від 17.08.2021 та направлення №23/17-00-07-08 від 17.08.2021 з 19 по 27 серпня 2021 року була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 30.06.2021, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 14.02.2017 по 30.06.2021.

Результати перевірки оформлені актом №5643/17-00-07-08/ НОМЕР_1 від 02.09.2021 (а.с.20-30).

Перевірка була проведена на тій підставі, що 30.06.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі її власного рішення (а.с.11-12).

В ході проведення перевірки, 26.08.2021 на підставі пп.20.1.2, 20.1.6 та 20.1.14 п.20.1 20, п. 85.2, 85.4, 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України ОСОБА_1 було вручено запит про надання документів/копій документів №2153/17-00-07-08, яким вона повідомлена про необхідність надати у термін до 27.08.2021 документи/копії документів, в тому числі тих, які підтверджують розмір задекларованого доходу за 2018-2019 роки саме за КВЕД, внесеним до Реєстру платників єдиного податку.

Актом №333/17-00-07-08 від 27.08.2021 зафіксовано, що платником податків не надано: акти виконаних робіт, акти прийому-передачі товару, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, товарні чеки, тощо (а.с.121).

Разом з тим учасниками справи не заперечується, що до перевірки ОСОБА_1 надала Книгу обліку доходів для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками ПДВ, за формою затвердженою наказом Міністерства фінансів України №579 від 19.06.2015, що зареєстрований в Мін`юсті 07.07.2015 за №800/27245. Книга прошита, пронумерована, зареєстрована в податковому органі 17.02.2017, її копія долучена до матеріалів справи і досліджена судом (а.с.35-51).

Також стороною відповідача визнано, а стороною позивача підтверджено (а.с.14-19, 82-96, 122-132), що у підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_1 використовувала найманих осіб, середня кількість яких становила шість осіб.

Не є спірною та обставина і підтверджена документально (а.с.7-10), що ФОП ОСОБА_1 по день припинення підприємницької діяльності перебувала на спрощеній системі оподаткування - платник єдиного податку 2 групи без сплати ПДВ, за такими видами господарської діяльності, як: виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання (КВЕД 10.71).

В акті зафіксовано, а стороною позивача не заперечується, що за даними податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи підприємця ФОП ОСОБА_1 поданих до контролюючого органу, обсяг доходу позивача в охопленому перевіркою періоді (з 01.01.2018 по 30.06.2021) становив: 1442235,04 грн., в тому числі за 2018 рік - 101435 грн., за 2019 рік - 748453грн., за 2020 рік - 480262 грн., за 2021 рік 112085,04 грн.

На підставі висновків про відсутність документів, підтверджуючих факт отримання задекларованого за 2018-2021 роки доходу саме за тим КВЕД, який внесений до Реєстру платників єдиного податку, і про відсутність підтверджуючих документів на придбання сировини для виробництва хлібобулочних та кондитерських виробів, перевіркою констатовано, що задекларований ФОП ОСОБА_1 дохід отримано від провадження діяльності, не зазначеної в у Реєстрі. Як наслідок, податковий орган зробив висновки про неоподаткування такого доходу за ставкою 15%. Крім того, відповідачем констатовано, що позивачем з січня 2019 року не було здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, не було подано податкові декларації про майновий стан і доходи за 2019 - 2021 роки по граничному строку їх подання, що зумовило і висновки про заниження податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору. Також зазначено, що позивач не вела Книгу обліку доходів і витрат щодо діяльності, яка провадиться на загальній системі оподаткування.

За висновками акту перевірки №5643/17-00-07-08/ НОМЕР_1 від 02.09.2021 встановлено такі порушення:

- ч.2 пп.293.4 ст.293 Податкового Кодексу України, а саме, заниження суми єдиного податку за 2018 рік на 6280,05грн.;

- пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.5 п. 177.11 ст.177 Податкового Кодексу України, а саме податкові декларації про майновий стан і доходи за 2019-2021 роки до контролюючого органу не подані;

- абз.6 п.6 ст.128 Господарського кодексу України, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, а саме для перевірки не надано Книгу обліку доходів і витрат;

- пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, а саме, для перевірки не надано в повному обсязі документів, обов`язковість ведення та зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку;

- п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме, заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування у розмірі 263326,81 грн, в тому числі за 2019 рік - на 153642,94 грн., 2020 рік - 92945,16 грн, за 2021 рік - 16738,71 грн;

- п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового Кодексу України, а саме, заниження суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на 241344,01 грн.;

- пп.1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а саме заниження суми військового збору на 20112,01 грн.;

- абз.3 п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України, п.8.5 розд. VIII Порядку,- не подання повідомлення за формою № 20-ОПП про зміну стану об`єкта оподаткування;

- пп «б» пункту 176.2. статті 176 Податкового кодексу України, а саме неподання розрахунку суми нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за 1 квартал 2018 року.

Позивачем на акт перевірки подавались письмові заперечення, які відповідачем були розглянуті і відхилені (а.с.31-34).

На підставі вищевказаних висновків ГУ ДПС у Рівненській області винесено:

- податкове повідомлення-рішення №08 від 30.09.2021, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «єдиний податок з фізичних осіб» на 7850,06 грн., в тому числі: 6280,05 грн. - за податковим зобов`язанням та 1570,01 грн. - за штрафними санкціями (а.с.52-53);

- податкове повідомлення-рішення №08 від 30.09.2021, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на 275024,40 грн, у тому числі: 241344,01 грн. - за податковим зобов`язанням та 33680,39 грн. - за штрафними санкціями (а.с.54);

- податкове повідомлення-рішення №08 від 30.09.2021, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на 22918,71 грн, у тому числі: 20112,01 грн. - за податковим зобов`язанням та 2806,70 грн. - за штрафними санкціями (а.с.55);

- податкове повідомлення-рішення №08 від 30.09.2021, згідно якого позивачу нараховано штрафні санкції за платежем «адміністративні штрафи та інші санкції» в розмірі 1020,00 грн.(а.с.56);

- податкове повідомлення-рішення №08 від 30.09.2021, згідно якого позивачу нараховано штрафні санкції за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування» в сумі 340,00 грн.(а.с.57);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №9391/17000708 від 30.09.2021, за якою недоїмка позивача зі сплати єдиного внеску становить 263326,81 грн. (а.с.60);

- рішення №08 від 30.09.2021, згідно якого до позивача яким у зв`язку із донарахуванням ЄСВ н 263326,81 грн. застосовані штрафні санкції у розмірі 66355,78 грн. (а.с.58-59);

- повідомлення №11967/7/6/17-00-24 від 01.10.2021 про наявність у позивача порушень застосування податкової соціальної пільги (а.с.61).

Вказані акти індивідуальної дії отримані позивачем засобами поштового зв`язку. Процедура адміністративного узгодження не застосовувалась.

05.11.2021, тобто в межах, визначених законодавством строків, ОСОБА_1 оскаржила вказані акти до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлені главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

За правилами пункту 291.2. статті 291 цієї глави, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

З урахуванням вимог пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених абзацами другим і третім підпункту 133.1.1 та підпунктом 133.1.4 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відповідно до пункту 291.4. статті 291 Податкового кодексу України, поділяються на чотири групи платників єдиного податку.

За вимогами, які діяли у відповідний спірний період (2018-2020 роки) платники єдиного податку поділялися на групи за такими правилами :

1) перша група - це фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень (не поширюється на ФОП, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, що відносяться виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи);

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники.

Відповідно до підпункту 298.1.1. пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

За вимогами підпункту 5 пункту 298.3. цієї статті, у заяві зазначаються такі обов`язкові відомості, як обрані суб`єктом господарювання види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010.

За правилами пунктів 293.1, 293.2, 293.3 статті 293 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 1) для першої групи платників єдиного податку - у межах до 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму; 2) для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

В силу вимог підпункту 2 підпункту п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України, до доходу платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці), отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи, встановлюється ставка єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

А в силу вимог підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

Національний класифікатор України «Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010» прийнятий наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №457 від 11.10.2010 та набрав чинності з 01.01.2012.

КВЕД вміщує секцію «С» - «переробна промисловість», до якої входять, зокрема, і розділ 10 «Виробництво харчових продуктів», до якого включено клас 10.71- «Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання».

Як встановлено судом, позивач в охопленому перевіркою періоді перебувала на спрощеній системі оподаткування, як платник єдиного податку 2 групи без сплати ПДВ, за такими видами господарської діяльності, як: виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання (КВЕД 10.71).

За даними податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи підприємця ФОП ОСОБА_1 обсяг доходу позивача в охопленому перевіркою періоді становив: за 2018 рік - 101435 грн., за 2019 рік - 748453грн., за 2020 рік - 480262 грн., за 2021 рік 112085,04 грн. і був задекларований саме як дохід від такого виду діяльності, як «виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання» (КВЕД 10.71).

Суми задекларованого позивачем доходу в повній мірі відповідають даним Книги обліку доходів (для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість) ФОП ОСОБА_1 , яка велася нею за формою затвердженою наказом Міністерства фінансів України №579 від 19.06.2015 і належним чином була зареєстрована в податковому органі та пред`явлена до податкової перевірки.

При цьому, суд зауважує, що під час перевірки позивачем для відповідача було пред`явлено договір суборенди №1 від 01.03.2017, відповідно до якого, ФОП ОСОБА_2 передала ФОП ОСОБА_1 у суборенду частину цокольного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Стороною позивача стверджено, що саме у вказаному приміщенні ФОП ОСОБА_1 і провадився відповідний вид господарської діяльності. Протилежного стороною відповідача у суді не доведено.

Також стороною позивача стверджено, що у підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_1 використовувала найманих осіб, середня кількість яких становила шість осіб, які безпосередньо займалися виробництвом борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок.

Допитані в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду пояснили, що перебуваючи у трудових правовідносинах з ФОП ОСОБА_1 , займалися виключно виробництвом борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок. Вказували, що виробництво розміщувалося в цокольному приміщенні по АДРЕСА_1 . Підприємець щоденно доводила до них номенклатуру та обсяг хлібобулочної та кондитерської продукції, які необхідно виготовити. Вказану продукцію вони виготовляли на постійній основі. Готова продукція у виробничих приміщеннях не реалізовувалась, натомість доставлялася підприємцем у торгівельні заклади.

Стороною відповідача, на якій лежить тягар доказування, жодним допустимим і належним доказом не спростовано доводи сторони позивача про те, що весь дохід, який був отриманий ФОП ОСОБА_1 в охопленому перевіркою періоді, отриманий нею саме від провадження тієї господарської діяльності, яка внесена до Реєстру платників єдиного податку.

Більше того, висновки податкового органу є беззмістовними, позаяк вказуючи з одного боку на те, що ОСОБА_1 не могла отримати дохід від такого виду господарської діяльності, як виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок, з другого боку контролюючий орган не зазначає, від якого ж тоді виду господарської діяльності підприємець отримала дохід. Відсутність у податкового органу будь-яких доказів тому, що доходи, отримані позивачем за рахунок здійснення якогось конкретного та відмінного від задекларованого виду господарської діяльності, свідчить на користь безпідставності висновків про порушення вимог підпункту 5 пункту 298.3. статті 298 Податкового кодексу України, а відтак і про відсутність підстав для оподаткування таких доходів за правилами підпункту 2 підпункту п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України.

Аналогічним чином, через відсутність доказів здійснення позивачем видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, відсутні і підстави для переходу на сплату інших податків і зборів, відповідно до вимог підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України.

За наведеного, оспорювані податкові повідомлення-рішення №08 та №08 від 30.09.2021, якими позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку та з ПДФО не відповідають визначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вимогам законності, обґрунтованості та розсудливості, а відтак підлягають скасуванню в судовому порядку.

З цих же підстав підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення №08 від 30.09.2021, згідно якого позивачу нараховано штрафні санкції за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік, обов`язок по поданню якої виникає у платника єдиного податку лише у випадку отримання доходів, які не охоплюються сплатою цього податку.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню №08 від 30.09.2021 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» суд зазначає наступне.

З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VІІІ від 28.12.2014, в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.

Так, відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, а саме: фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

При цьому, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст.163 Податкового кодексу України: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходу, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка проводить незалежну професійну діяльність згідно зі статтею 178 цього Кодексу.

Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Отже, військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу. Ставка збору встановлена на рівні 1,5 відсотка.

Зважаючи на те, що в ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку про незаконність і необґрунтованість висновків податкового органу про заниження позивачем в охопленому перевіркою періоді суми чистого оподатковуваного доходу, то безпідставним є і донарахування ОСОБА_1 військового збору.

За наведеного відповідне податкове повідомлення-рішення також підлягає скасуванню в судовому порядку.

Окремо суд зауважує на тому, що порядок визначення доходів та їх склад для платників єдиного податку першої - третьої груп визначений статтею 292 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 1 пункту 292.1. цієї статті, для фізичної особи - підприємця, доходом платника єдиного податку є: дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. До доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

При цьому, за правилами пункту 292.9. цієї ж статті, доходи фізичної особи - платника єдиного податку, отримані в результаті провадження господарської діяльності та оподатковані згідно з цією главою, не включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи, визначеного відповідно до розділу IV цього Кодексу.

А відповідно до пункту 292.13. статті 292 Податкового кодексу України, дохід визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 цього Кодексу.

В свою чергу, за правилами статті 296 Податкового кодексу України, яка має назву «Ведення обліку і складення звітності платниками єдиного податку», фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів (пункт 296.1.). Натомість, платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які є платниками податку на додану вартість, ведуть облік доходів і витрат за типовою формою та в порядку, що встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Це означає, що фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку другої групи, які не є платниками ПДВ, і до яких відносилася і ФОП ОСОБА_1 , не повинні підтверджувати документами (в тому числі первинними документами) витрати на придбання товарів/послуг, а повинні вести лише облік доходів з урахуванням вимог пункту 44.1 статті 44 Податковою кодексу України.

Відповідно до цього, вимоги податкового органу щодо надання ФОП ОСОБА_1 актів прийому-передачі орендованого майна та документів підтверджуючих оплату оренди та документів щодо здійснення нею операції із закупівлі сировини для виробництва хліба, хлібобулочних виробів борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок, тобто документів, які підтверджують витрати, і як наслідок кореспондовані з ненаданням таких документів, висновки про порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Але, разом з тим, фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, повинні підтверджувати факт включення або не включення певних доходів до загального складу доходу.

Документами, які підтверджують дохід фізичної особи-підприємця є документи, що підтверджують надходження коштів на поточний рахунок в банку або надходження готівкових коштів.

Відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України №148 від 29.12.2017 готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі. Оприбуткуванням готівки в касах суб`єктів господарювання, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням КОРО без застосування РРО, є занесення даних розрахункових квитанцій до КОРО. Така вимога стосується фізичних осіб-підприємців. які не застосують РРО/ПРРО на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення реалізації статті 10 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №1336 від 23.08.2000.

Таким чином, у разі незастосування РРО/ПРРО, підтвердженням доходів будуть записи в книзі КОРО (здійснені на підставі розрахункових квитанцій) та/або виписки про рух коштів на рахунках, відкритих в установах банків.

Оскільки позивач не надала відповідачу під час проведення перевірки ні банківських виписок, ні розрахункових квитанцій, то до неї правомірно були застосовані штрафні санкції в частині незабезпечення зберігання первинних документів, які підтверджують отримання доходів, за податковим повідомленням-рішенням №08 від 30.09.2021.

Відтак зазначене рішення до скасування в судовому порядку не підлягає.

Що стосується єдиного соціального внеску, то згідно з частиною 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 цього Закону, для фізичних осіб - підприємців базою нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному - кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. В той же час, відповідно до пункту 4 частини першої статті Закону, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Також слід врахувати, що в силу дії положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» №533-IX від 17.03.2020, в періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня, з 1 по 31 травня 2020 року, фізичні особи - підприємці, в т.ч. ті, що перебувають на спрощеній системі звітності, були звільнені від нарахування, обчислення та сплати ЄСВ за себе.

Перевіркою встановлено, а стороною позивача визнано, що в охопленому перевіркою періоді ФОП ОСОБА_1 нараховувала і сплачувала ЄСВ за себе в розмірі 7040,00 грн. - за 2017 рік, 9828,72 грн. - за 2018 рік, 11016,72 грн. - за 2019 рік, 9595,30 грн. - за 2020 рік, 7920,00 грн. - за відповідну частину 2021 року.

Оскільки висновки податкової перевірки про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2019-2021 роки, тобто бази для нарахування ЄСВ, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи, то суд відхиляє як протиправні і висновки відповідача про заниження позивачем суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 263326,81 грн., в тому числі 15364, 94 грн. - за 2019 рік, 92945,16 грн. - за 2020 рік і 16738,71 грн. - за 2021 рік.

За наведеного підлягає скасуванню вимога про сплату боргу (недоїмки) №9391/17000708 від 30.09.2021, за якою недоїмка позивача зі сплати єдиного внеску становить 263326,81 грн.

З цих же підстав підлягає до скасування і рішення №08 від 30.09.2021, згідно якого до ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію по єдиному соціальному внеску в розмірі 66355,78 грн. у відповідності до пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Головне управління ДПС у Рівненській області належними і допустимими доказами у справі не довело факту порушення ФОП ОСОБА_1 в охопленому перевіркою періоді вимог податкового законодавства (за виключенням незабезпечення зберігання первинних документів, які підтверджують отримання доходів).

За усього наведеного, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

За правилами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За наведеного присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає пропорційна частина сплаченого судового збору (99,84% задоволених вимог), а саме 6358,17 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: №08, №08, №08, №08 від 30.09.2021, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №9391/17000708 від 30.09.2021 та рішення №08 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного податку від 30.09.2021.

В частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення №08 від 30.09.2021 - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Рівненській області на користь ОСОБА_1 пропорційну частину судових витрат у вигляді судового збору, в сумі 6358,17 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Повний текст рішення складений 14 лютого 2022 року

Суддя Н.В. Друзенко