Справа № 420/9916/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2022-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/9916/21

Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 16 грудня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Градовського Ю.М., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд:

визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2021 року №169 (з адміністративно-господарської діяльності), п. 2 якого командира господарчого відділення взводу забезпечення гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення - «догана» за порушення ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо порядку носіння форми одягу;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь моральну шкоду в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що ним не вчинялося дисциплінарного проступку, притягнення його до дисциплінарної відповідальності є протиправним та безпідставним. Позивач зазначає, що відповідачем протиправно не проведено службового розслідування стосовно нього, обставини порушення позивачем дисципліни є надуманими, оскільки 26.02.2021 року він взагалі не перебував в військовій частині, а знаходився на ВЛК та не міг порушити порядок носіння форми, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності принижує його, підриває авторитет перед підлеглими, товаришами та членами сім`ї, що є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 200000 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечував.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано п. 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2021 року №169 (з адміністративно-господарської діяльності) в частині притягнення командира господарчого відділення взводу забезпечення гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи старшого сержанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді «догани» за порушення порядку носіння форми одягу та порушення вимог ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що 26.02.2021 в нетаємному діловодстві військової частини НОМЕР_1 за вхідним №2272 був зареєстрований рапорт заступника начальника штаб з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 , який доповів, що під час проведення стройового огляду в підрозділах військової частини НОМЕР_1 , а саме: танковому батальйоні (ТБ), гаубичного самохідно-артилерійському дивізіоні бригадної артилерійської групи (ГСАДН), реактивно-артилерійському дивізіоні бригадної артилерійської групи (РЕАДН), протитанковому-артилерійському дивізіоні бригадної артилерійської групи (ПТАДН), були виявлені наступні недоліки, зокрема старший сержант ОСОБА_1 , під час стройового огляду були виявлені з порушенням форми одягу. Крім того, старший сержант ОСОБА_1 грубо порушував військову дисципліну в строю, прирікався з офіцером. Вказане, на думку апелянта свідчить про те, що позивачем було порушено вимоги ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, адже позивач порушив форму одягу, прирікався з офіцером. Відтак, як вважає апелянт, у відповідача були наявні підстави для прийняття спірного наказу в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Крім того, посилаючись на приписи ст. 122 КАС України, апелянт також вважає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

14.03.2022р. (вхід.№ 5535/22) від позивача у справі до суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому вказуючи про необґрунтованість доводів скарги зазначено, що відповідачем жодним чином не було доведено наявності обставин, якими відповідач обґрунтовує правомірність прийняття спірного наказу в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення, не доведено вчинення позивачем дисциплінарного проступку та не підтверджено таких обставин жодним доказом. До того ж, як зауважує позивач, відповідно до вимог Дисциплінарного Статуту ЗС України, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду в будь-якому випадку командир має врахувати характер та обставини вчинення правопорушення, оцінити обставини скоєння правопорушення, ступінь вини, попередню поведінку порушника та розмір завданих державі та іншим особам збитків, тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. Втім, з оскаржуваного наказу взагалі не вбачається врахування командиром військової частини ступеня вини позивача, його попередньої поведінки, рівня знань, завдання збитків, тощо; не вбачається підстав для застосування такого виду дисциплінарного стягнення як догани, необґрунтовано неможливість застосування іншого стягнення, зокрема, зауваження. Таким чином, на думку позивача, відповідачем не доведено правомірність прийняття спірного у справі наказу, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання його в частині, що стосується позивача, - протиправним та його скасування у цій частині.

В судове засідання сторони або їх представники не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи апеляційним судом, про причини неприбуття суду не повідомили, заяв про відкладення (перенесення розгляду справи) до суду не надали.

При цьому, представник військової частини НОМЕР_1 повідомив, що не заперечує щодо розгляду справи в порядку письмового провадження, про що секретарем судового засідання апеляційного суду складено телефонограму.

Колегія суддів зазначає, що в силу приписів ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на вказане, враховуючи наявність, у розумінні вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України,підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, старший сержант ОСОБА_1 , відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2020 року, прийнятий на військову службу та призначений на посаду командира господарчого відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 з укладенням контракту 25.06.2020 року строком до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Також, суд першої інстанції встановив з матеріалів справи, що на адресу старшого оперативної групи Військової частини НОМЕР_1 від заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи Військовою частиною НОМЕР_1 надійшов рапорт від 26.02.2021 року, який зареєстрований за №2272 в той же день, про те, що під час стройового огляду виявлено порушення ОСОБА_1 форми одягу, грубе порушення військової дисципліни в строю, прирікався з офіцером.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №169 від 01.03.2021 року, в тому числі, командиру господарчого відділення взводу забезпечення гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 старшому сержанту ОСОБА_1 оголошено «догану» за порушення форми одягу та ст. 11 Статуту внутрішньої би Збройних Сил України.

Вважаючи застосування такого дисциплінарного стягнення незаконним та безпідставним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого наказу військової частини НОМЕР_1 № 169 від 01.03.2021р., в частині притягнення командира господарчого відділення взводу забезпечення гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 старшому сержанту ОСОБА_1 оголошено «догану» за порушення форми одягу та ст. 11 Статуту внутрішньої би Збройних Сил України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби,права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут).

За приписами статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно допункту16 Розділу 1 Частини І Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Пунктами26 та 27 Розділу 1 Частини І Статуту визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до ст. 58 Статуту внутрішньої служби командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Статтею ст. 59 Статуту внутрішньої служби визначено обов`язки командира (начальника).

Сутність військової дисципліни,обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року N 551-XIV (далі по тексту - Дисциплінарний статут).

Згідно з п. 1, 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Як визначено п. 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту начальник користується дисциплінарною владою у повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто.

У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (стаття 45 Дисциплінарного статуту).

Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до ст. 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

На військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення (ст. 83 Дисциплінарного статуту ЗС України).

При цьому, у відповідності до вимог ст. 84 Дисциплінарного статуту ЗС України, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Згідно статей 86-88 Дисциплінарного статуту ЗС України, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Отже, командир військової частини має право притягнути винну у порушенні військової дисципліни особу до дисциплінарної відповідальності. При цьому, притягненню особи до дисциплінарної відповідальності може передувати службове розслідування, про що вірно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що підставою для притягнення позивача ОСОБА_1 , спірним наказом до дисциплінарної відповідальності за порушення форми одягу та статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України шляхом оголошення «догани» послужив рапорт тимчасово виконуючого обов`язки старшого оперативної групи в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 №2272 про неналежне виконання заходів повсякденної діяльності в пункті постійної дислокації у підрозділах військової частини.

Зі змісту вказаного вище рапорту, який наявний в матеріалах справи, слідує, що під час проведення стройового огляду в ТБ, ГСАДН, РЕАДН, ПТАДН, було виявлено, в тому числі, порушення ОСОБА_1 форми одягу, грубе порушення військової дисципліни в строю, прирікався з офіцером.

В свою чергу, як було вже зазначено вище апеляційним судом, в оскаржуваному наказі зазначено про те, що позивачем порушено форму одягу, однак жодних конкретних обставин цей наказ не місить, зокрема, в наказі не зазначено в чому полягає порушень форми одягу.

Крім того, безпосередньо й сам рапорт, на підставі якого було прийнято спірний наказ у справі в частині, що стосується позивача, також не містить конкретних встановлених обставин та фактів, в чому саме полягає порушення форми одягу позивачем.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, представником відповідача зазначалось, що порушення форми одягу позивачем полягає у відсутності у нього шевронів.

Між тим, сам позивач такі обставини заперечує.

При цьому, слід зауважити, що відповідачем в свою чергу, такі обставини жодними належними та допустимими доказами не доведено.

Апеляційний суд звертає увагу апелянта на те, що рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим та в ньому має бути чітко визначено в чому полягає порушення особою військової дисципліни, однак оскаржуваний наказ таких даних не містить, про що у своєму рішення вказував суд першої інстанції.

Між тим, на переконання судової колегії, відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу не доведено встановлення тих фактів та обставин, які покладено в основу його прийняття, оскільки на підтверджено, що позивачем було вчинено певне дисциплінарне правопорушення або порушення виконавської дисципліни, зокрема обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) правопорушення або порушення виконавської дисципліни; не доведено невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем розпорядження, доручення, вказівки начальників, службових обов`язків; наявність чи відсутність події дисциплінарного проступку.

До того ж, як визначено статтею 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду в будь-якому випадку командир має врахувати характер та обставини вчинення правопорушення, оцінити обставин скоєння правопорушення, ступень вини, попередню поведінку порушника та розмір завданих державі та іншим особам збитків, тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Між тим, зі змісту оскаржуваного наказу не вбачається врахування командиром військової частини на виконання вимог абз. 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду щодо позивача ОСОБА_1 , ані ступеня та форми вини позивача, ані його попередньої поведінки, завдання збитків, тривалості військової служби, рівня знань.

Також, зі спірного наказу не вбачається підстав застосування до позивача у справі такого виду дисциплінарного стягнення як догани, не обґрунтовано неможливості застосування іншого стягнення, зокрема, зауваження, не зазначено про врахування під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності попередньої поведінки, тощо.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірність дій під час притягненім позивача до дисциплінарної відповідальності, врахування всіх обставин та необхідність застосування такого стягнення як догани.

Слід зазначити, що рапорт про порушення позивачем військової дисципліни містить дві окремі обставини, зокрема, порушення форми одягу та прирікання з офіцером, однак оскаржуваний наказ містить тільки одну обставину - порушення форми одягу.

Колегія суддів вважає за необхідне також вказати, що особа, щодо якої приймається рішення, має право бути вислуханою, наводити доводи та докази на підтвердження своїх аргументів, на що вірно звернув увагу у своєму рішенні суд попередньої інстанції.

Між тим, як свідчать наявні у даній справі письмові докази, відповідач, при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення не опитував ОСОБА_1 з приводу ситуації та обставин, викладених у рапорті від 26.02.2021р. № 2272, який безпосередньо став підставою для прийняття оскаржуваного позивачем наказу, не надав йому можливості навести доводи та додати докази на спростування своєї вини.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не мотивоване конкретними обставинами та нормами законодавства які порушені позивачем, а відтак застосування саме дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а не будь-якого іншого стягнення, дисциплінарного стягнення є протиправними та таке дисциплінарне стягнення має бути скасовано судом.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що притягненню його до дисциплінарної відповідальності мало передувати службове розслідування, та звернув увагу на право провести таке розслідування, а не обов`язок відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних сил України.

Між тим, за відсутності такого розслідування та необґрунтованості оскаржуваного наказу відповідач фактично не може довести правомірність такого наказу, оскільки в жодному документі, складеному в зв`язку з притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності не міститься даних, які б безперечно доводили правомірність тверджень відповідача, аналіз обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, обґрунтованість застосування до позивача такого стягнення як «догана» при наявності більш м`якого покарання.

Зважаючи на наведене суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність п. 2 наказу відповідача №169 від 01.03.2021р. (з адміністративно-господарської діяльності) в частині притягнення командира господарчого відділення взводу забезпечення гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи старшого сержанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді «догани» за порушення порядку носіння форми одягу та порушення вимог ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Колегія суддів також погоджується і з висновком про необґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди та відсутність підстав для її задоволення, оскільки позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я, тощо.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє з підстав, наведених вище, позаяк такі є несуттєвими, не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, не містять взагалі жодного спростування висновків суду першої інстанції, не містять обґрунтування у чому полягає хибність висновків суду першої інстанції, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд зазначає, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

Зі змісту частин 1-4 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував положення чинного законодавства України із дотриманням норм матеріального та процесуального права, та відмовив у задоволені позову.

Судова колегія підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи, правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у справі № 420/9916/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Градовський Ю.М. Шеметенко Л.П.