Справа № 300/2890/21
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2022 р. справа № 300/2890/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Панікара І.В.,

при секретарі Подольській Т.М.,

за участю:

представника позивача: Чехи М.В.,

представника відповідача - ГУ ДПС в Івано-Франківській області: Липчук В.І.,

представника відповідача - Управління Держпраці в Івано-Франківській області: Хімченка В.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, податкових повідомлень-рішень від 12.04.2021, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач), в інтересах якої діє адвокат Чеха Микола Володимирович, звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області (відповідач 1), Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (відповідач 2) про скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, податкових повідомлень-рішень від 12.04.2021.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 12.04.2021 року: за № 002014/0706, за № 002013/0706, за № 002012/0706, рішення про застосування фінансових санкцій за № 002015/0706, а також постанова Управління Держпраці в Івано-Франківській області №27-ФС від 25.03.2021 року, ґрунтуються на висновках акту перевірки № 090048 від 04.01.2021 року, які, на думку позивача, не відповідають дійсності та суперечать нормам чинного законодавства. Зокрема, щодо порушень викладених у акті перевірки, позивач вказала на помилковість висновків податкового органу, оскільки, висновки про допущені порушення саме ФОП ОСОБА_1 є передчасними, оскільки підприємницьку діяльність в приміщенні, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюють декілька підприємців, а в день проведення перевірки ні у ОСОБА_1 , ні у офійійно працевлаштованого працівника жодних пояснень не вимагалось та не відбиралось. Також зазначено, що згідно трудової угоди від 31.03.2020 року касиром торгового залу у ФОП ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , яка оформлена належним чином, обліковується в податковому органі, за яку утримуються та сплачуються податки і збори. Окрім того, на думку позивача, фактична перевірка була проведена без відповідних підстав, які визначені пунктом 80.2 статті 80 ПК України та з порушенням процедури її проведення. З урахуванням викладеного, позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області №27-ФС від 25.03.2021 року, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 12.04.2021 року за № 002014/0706, за № 002013/0706 та за № 002012/0706 та визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про застосування фінансових санкцій № 002015/0706 від 12.04.2021 року.

По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви (а.с.29-30).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.08.2021 (а.с.36-37).

У підготовчому засіданні 02.11.2021 року, ухвалою суду замінено первісного відповідача Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (), належним відповідачем - Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області () у справі № 300/2890/21 (а.с.125-126).

02.11.2021 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду (а.с.127-128).

Головуючий по справі суддя Панікар І.В. в період з 09.08.2021 року по 08.10.2021 року перебував у відпустці, у зв`язку з чим, строк розгляду справи продовжено.

Відповідач - Управління Держпраці в Івано-Франківській області скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 26.07.2021 року, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що 10.03.2021 року на адресу Управління Держпраці в Івано-Франківській області надійшов акт (довідка) про проведення фактичної перевірки від 04.03.2021 року № 090048. Відповідно до зазначеного акту, спеціалістами ГУ ДПС в Івано-Франківській області під час проведення фактичної перевірки магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ОСОБА_1 , встановлено порушення законодавства про працю, а саме статей 21-24 КЗпП України. Так, перевіркою встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не укладено трудовий договір. Зазначено, що за результатами розгляду справи про накладення штрафу, відповідно до пункту 2 Порядку №509, начальником Управління Держпраці в Івано-Франківській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 25.03.2021 року № ІФ 27-ФС на суму 60000 грн. (6000*10*1, де 6000 грн. - мінімальний розмір заробітної плати, встановленої станом на 01.01.2021 року. 10 - десятикратний розмір, 1 - кількість працівників, відносно яких встановлено порушення ( ОСОБА_3 ). Представник відповідача 1 вважає помилковими доводи представника позивача про відсутність підстав для накладення штрафу на підставі акта ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 04.03.2021 року № 090048. За вказаних обставин представник відповідача просив суд в задоволенні позову відмовити (а.с.50-57).

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області 05.08.2021 року на адресу суду подало відзив на позовну заяву, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, що фактична перевірка магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 проводилась відповідно до наказу ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 24.02.2021 року № 312 та на підставі п.п.80.2.2, п.п.802.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України. Вказана перевірка проводилась у присутності продавця (особа, яка фактично проводила розрахункові операції) ОСОБА_3 . Згідно повідомлення про об`єкти оподаткування, поданого до органів ДПС за формою 20-ОПП, господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 здійснює у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак, позивачка не є власником приміщення за адресою місця провадження діяльності, а у даному магазині здійснюють діяльність декілька суб`єктів господапрювання. Під час проведення контрольно-розрахункової операції продавцем магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ОСОБА_3 було реалізовано товар, в тому числі, алкогольні напої на загальну суму 292,5 грн. без застосування реєстратора розрахункових операцій, про що свідчать товарні чеки та надане пояснення, водночас, зазначено, що тільки ФОП ОСОБА_4 у даному магазині має право здійснювати реалізацію підакцизної продукції (алкогольних напоїв). Окрім того, 25.02.2021 року проведено зняття фактичних залишків товарів, що знаходяться в реалізації та складено Відомість - Додаток 3 на загальну суму 34471 грн., складення такої відомості відбулося в присутності продавця ОСОБА_3 , нею підписано та долучено до матеріалів перевірки. Проте, згідно поданої звітності до органів ДПС протягом 2020-2021 років відсутні відомості про трудові відносини з найманим працівником ОСОБА_3 . На думку відповідача 2, контролюючим органом правомірно винесено податкові повідомлення-рішення №002014/0706, №002013/0706, №002012/0706 від 12.04.2021 року та №00201015/0706 від 12.04.2021 року (а.с.68-70).

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві.

Представники відповідачів щодо задоволення адміністративного позову заперечили з мотивів викладених у відзивах на позовну заяву.

Суд, розглянувши справу за правилами загального позовного провадження, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

На підставі наказу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 24.02.2021 року № 312 П та направлень від 24.02.2021 року за №356 та за №357, 25.02.2021 року головними державними ревізорами-інспекторами відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС в Івано-Франківській області Чернюком О. та Василишиним Т. проведено фактичну перевірку магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що належить ФОП ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.71,73,74).

За результатами перевірки складено акт (довідку) за №090048 від 04.03.2021 року, відповідно до змісту якого констатовано порушення позивачем, зокрема, проведення розрахункової операції без використання книги обліку розрахункових операцій та розрахункових квитанцій; проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування коду товарної під категорії згідно УКТ ЗЕД (з 01.08.2020 року реалізувавши алкогольні напої (пиво, горілка, шампанське) без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКД ЗЕД); роздрібна торгівля ігристим вином за цінами нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін; порушення порядку ведення обліку товарних запасів; використання праці найманих працівників ( ОСОБА_3 ) без укладання трудової угоди (а.с.75-76).

На підставі акту (довідки) про результати фактичної перевірки за №090048 від 04.03.2021, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 12.04.2021 року:

- №002014/0706, яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 850 грн., на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України і пункту 3 статті 17 ЗУ "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (а.с. 15);

- №002013/0706, яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 68942,00 грн., на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України і статті 20 ЗУ "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (а.с. 16);

- №002012/0706, яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 5100 грн., на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України і пункту 7 статті 17 ЗУ "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (а.с. 17);

- рішення про застосування фінансових санкцій № 002015/0706, яким позивачу нараховано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 10000 грн. на підставі статті 17 ЗУ "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (а.с. 18).

Окрім того, листом №2393/5/09-19-07-06-20 від 09.03.2021 року Головне управління ДПС в Івано-Франківській області направило Управлінню Держпраці в Івано-Франківській області матеріали фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 для розгляду в межах компетенції (а.с.58).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 1 листом від 12.03.2021 року за №05-07/15-10/1855 повідомив позивача про отримання акта перевірки Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №090048 від 04.03.2021 року, згідно якого встановлено факт використання праці неоформлених працівників, що є підставою для накладення штрафних санкцій за порушення законодавства про працю відповідно до частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України. Вказаний лист отриманий позивачем 16.03.2021, що підтверджується відстеженням поштових відправлень (а.с.62-64).

Судом встановлено, що 25.03.2021 року за результатами розгляду справи про накладення штрафу, Управління Держпраці в Івано-Франківській області прийняло постанову №27-ФС, якою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф в розмірі 60000 грн. за виявлені під час фактичної перевірки порушення вимог статей 21-24 КЗпП України, відповідальність за яке передбачено абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України (а.с.65).

Не погоджуючись з діями щодо проведення перевірки та оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування фінансових санкцій, постановою про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного їх правового регулювання.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 ПК України, податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи, поряд з іншим, мають право проводити фактичні перевірки.

Відповідно до пункту 75.1.3 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Стаття 80 ПК України визначає порядок проведення фактичної перевірки.

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно приписів пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Як встановлено судом з матеріалів адміністративної справи, після ознайомлення зі змістом направлень №356, №357 від 24.02.2021 року та наказу на проведення перевірки №312 П від 24.02.2021 року, продавець магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що належить ФОП ОСОБА_1 відмовилася від підпису про ознайомлення та отримання наказу на право на проведення перевірки, про що працівниками ГУ ДПС в Івано-Франківській області складено відповідний акт за №1092 від 25.02.2021 року (а.с.83).

Суд зазначає, що вказані обставини підтверджують факт дотримання контролюючим органом вимог ПК України щодо умов допуску до проведення фактичної перевірки.

Поряд із тим, суд зазначає, що за змістом висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеногоу постанові від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 (провадження № 11-109апп21) у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Таким чином, враховуючи, що податковий орган був допущений до проведення фактичної перевірки, яка була призначеною у відповідності до наказу «Про проведення фактичної перевірки» та проведена згідно направлень, на момент розгляду справи, суд не вбачає підстав надавати правову оцінку ймовірним порушенням стосовно процедури її призначення, оскільки будь-які порушення, якщо б вони навіть і мали місце, не могли б вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки.

Водночас, висновки щодо такої перевірки відповідачем 2 викладено у акті, а також за її наслідками, останній виніс податкові повідомлення рішення від 12.04.2021 року: за № 002014/0706, за № 002013/0706 та за № 002012/0706, а також рішення про застосування фінансових санкцій № 002015/0706 від 12.04.2021 року, що не дає суду підстави провести правовий аналіз щодо порядку проведення такої перевірки та прийнятих за її результатами рішень.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що під час перевірки ГУ ДПС в Івано-Франківській області встановлено порушення позивачем порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів не обліковані у встановленому порядку, а також, з 01.08.2020 року реалізовано алкогольні напої без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД. Окрім того, згідно з даними контрольної стрічки за 08.02.2021 року та 25.02.2021 року встановлений факт реалізації алкогольних напоїв за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін, а саме: реалізовано шампанське "Болград" 0,75 л. за ціною 105,00 грн.

Водночас, суд не може погодитися з вищевказаними висновками податкового органу з огляду на таке.

За змістом висновків акту (довідки) про результати фактичної перевірки за №090048 від 04.03.2021, відповідачем 1 констатовано порушення позивачем: пункту 177.10 статті 177 ПК України; п. 2.5, 11, 12 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; Наказу Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013 та Постанови КМУ № 957 від 30.10.2008 р., та застосовано штрафні санкції визначені положеннями вищевказаного Закону.

При цьому, суд зазначає, що в основу наведених вище висновків акту, податковим органом, передусім, покладено письмові пояснення, що були надані його посадовим особам в ході проведення перевірки, а саме, громадянкою ОСОБА_3 , яка пояснила, що упродовж 3 років працює продавцем на підставі трудової угоди з ФОП ОСОБА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований у АДРЕСА_1 ., та 25.02.2021 року здійснила продаж ряду алкогольних та продовольчих товарів, що належать ФОП ОСОБА_1 , про що видала товарний чек (а.с. 77).

Зазначений товарний чек долучено до матеріалів перевірки, проведено опис готівкових коштів, що знаходилися на місці проведення розрахунків, а також, складено відомість про результати перевірки щодо повноти оприбуткування та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) станом на 25.02.2021 року.

Вказані документи від суб`єкта господарювання підписані громадякою ОСОБА_3 .

Водночас, як зі змісту позовної заяви так і в ході надання особистих пояснень в судовому засіданні збоку ФОП ОСОБА_1 , нею заперечується будь-яке особисте знайомство з громадянкою ОСОБА_3 , а відповідно, і факт перебування останньої на місці продавця магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований у АДРЕСА_1 , водночас, з 2020 року у неї в магазині працевлаштована як продавець гр. ОСОБА_2 , яка оформлена належним чином, обліковується в податковому органі, за яку утримуються та сплачуються податки і збори. При цьому, позивачка зазначає, що за вказаною адресою здійснює підприємницьку діяльність також і ФОП ОСОБА_5 , у якого вона на підставі договору орендує частину приміщення.

Як встановлено судом з матеріалів адміністративної справи, 30.03.2020 року ФОП ОСОБА_1 видано наказ №1/1 про прийняття на роботу ОСОБА_2 з 31.03.2020 року на посаду касира торговельного залу зі строковим випробуванням 1 місяць із посадовим окладом 4800 грн. на місяць (а.с.25).

В подальшому, 31.03.2020 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено трудовий договір (а.с.23).

В судовому засіданні також встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер 27589831) ОСОБА_5 є власником магазину загальною площею 247,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.20).

23.07.2018 року між ОСОБА_5 (Позичкодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Користувач) укладено договір позички нерухомого майна (а.с.21-22).

Пунктами 1.2 та 1.3 вказаного договору позички нерухомого майна визначено, що нерухомим майном, що є предметом цього договору, є частина нежитлового приміщення, загальною площею 82 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . За цим договором Користувач користується цим приміщенням в торгових цілях.

Водночас, із витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, також встановлено, що місцезнаходженням ФОП ОСОБА_5 є АДРЕСА_1 , за яким останній також здійснює свою підприємницьку діяльність (а.с. 19, 215).

З урахуванням наявних по справі суперечностей, зокрема, і щодо факту працевлаштування та виконання обов`язків на посаді продавця у ФОП ОСОБА_1 громадянкою ОСОБА_3 , суд повважав за необхідне викликати в судове засідання ФОП ОСОБА_5 , громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також осіб, що проводили перевірку з боку податкового органу, в якості свідків для давання правдивих показань про відомі їм обставини по справі.

Проте, встановити місце проживання гр. ОСОБА_3 не вдалося, з огляду на незрозумілий суду вміст відображення її адреси проживання в єдино можливому для цього джерелі - особистих письмових поясненнях від 25.02.2021 року (а.с. 61). Внаслідок чого, враховуючи, що факт особистого знайомства з даною особою позивачем повністю заперечувався, а сторони відповідачів не надали належної адреси проживання гр. ОСОБА_3 , то і виклик останньої з метою її допиту в якості свідка, виявився неможливим.

Водночас, повістки, що були направлені на адерсу ФОП ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), як на відому суду адресу відображену у ЄДР, повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти « по даній адресі не проживає» (а.с.157,166).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка громадянка ОСОБА_2 , засвідчила суду, що приблизно з квітня 2020 року працює на підставі трудової угоди продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований у АДРЕСА_1 . Приміщення зазначеного магазину перебуває в оренді у ФОП ОСОБА_1 та наскільки їй відомо, орендується у ОСОБА_5 , який також здійснює у приміщенні даного магазину свою підприємницьку діяльність, проте його товар за призначенням відрізняється. Так, ФОП ОСОБА_1 торгує продовольчими товарами, у т.ч. спиртним, натомість товар у ФОП ОСОБА_7 інший, який саме уточнити не змогла. Щодо факту перевірки 25.02.2020 року вказала, що того дня у них не працював реєстратор розрахункових операцій, внаслідок чого свою діяльність вони не проводили, чи була перевірка не знає, оскільки не була на роботі. Особа ОСОБА_3 їй невідома. Щодо необлікованого товару згідно відомостей наданих податковим органом, вказала, що фізично у них ніколи не було такої кількості товару, оскільки підсобних приміщень магазин немає, і весь товар розміщений на прилавках та на підлозі.

Допитаний як свідок громадянин ОСОБА_8 , пояснив суду, що працює на посаді головного державного ревізора-інспектора Головного Управління ДПС в Івано-Франківській області, який 25.02.2021 року спільно із головним державним ревізором-інспектором Василишиним Т.В. на підставі направлень на проведення перевірки від 24.02.2021, виданих відповідно до наказу Головного Управління ДПС в Івано-Франківській області від 24.02.2021, провели фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_1 , розташованого у АДРЕСА_1 . Під час проведення перевірки здійснено контрольну закупівлю товару, про що видано товарний чек присутньою у даному магазині продавцем гр. ОСОБА_3 . Всі виявлені порушення вимог чинного законодавства викладені в акті (довідці) фактичної перевірки. Продавець відмовився від підписання зазначеного акту перевірки, що було зафіксовано окремим актом відмови від підпису. Також в ході проведення перевірки на гр. ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення, від отримання якого остання також відмовилась. У гр. ОСОБА_3 відібрано письмові пояснення, а також вона підписала проведений опис готівкових коштів, що знаходилися на місці проведення розрахунків, а також, відомість про результати перевірки щодо повноти оприбуткування та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) станом на 25.02.2021 року.

Судом також встановлено та не заперечується сторонами, що ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2020 року введено в експлуатацію реєстратор розрахункових операцій Datecs FP-101 smart, заводський номер АТ 401200545, фіскальний номер 3000 (а.с. 26).

Проте, як зазначив представник відповідача 1 у відповіді на протокольну ухвалу суду від 30.11.2021 року, наявна у справі копія товарного чека не є фіскальним чеком та є документом невстановленого зразка (а.с. 169).

Суд зазначає, що ЗУ "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Згідно положень статті 2 ЗУ "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Форма та зміст розрахункових документів передбачена вимогами Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Мінфіну від 21.01.2016р. №13.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаного Положення, фіскальний касовий чек на товари (послуги) (далі - фіскальний чек) - розрахунковий документ / електронний розрахунковий документ, створений у паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ), реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги). Фіскальний касовий чек на товари (послуги) за формою № ФКЧ-1 наведений у додатку 1 до цього Положення.

Пунктом 1 статті 3 ЗУ "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Вказане, дозволяє суду прийти до переконання про відсутність взаємозв`язку між належним та зареєстрованим за ФОП ОСОБА_1 реєстратором розрахункових операцій та платіжним документом, що долучений відповідачем 1 до матеріалів справи.

При цьому, виходячи із загальних положень відповідальності визначених податковим законодавством, зокрема пунктом 109.1 статті 109 Податкового Кодексу України, податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Кодекс не містить визначення поняття «вина», однак умови за яких особа вважається винною наведені у статті 112 Кодексу та полягають у тому, що особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

За вказаних обставин, суд можливо б і погодився із наявним складом зафіксованих у акті фактичної перевірки порушень податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, саме в аспекті доведення наявності вини ФОП ОСОБА_1 щодо їх вчинення, за умов, коли б зазначений підприємець самостійно здійснював свою діяльність у приміщені магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого у АДРЕСА_1 . В такому випадку, у сфері його повної відповідальності знаходилась б організація як торгового закладу так і дотримання вимог чинного законодавства, що пов`язана із такою діяльністю.

Проте, за умов, коли фактична перевірка проводиться у приміщені магазину в якому організовано підприємницьку діяльність двох суб`єктів, водночас якість такої перевірки не дозволяє дійти до однозначних висновків щодо вини конкретного підприємця, оскільки: не встановлено особу продавця у спосіб долучення документів, які б його ідентифікували, не доведено факт здійснення продавцем продажу товарів конкретного підприємця; не доведено належність платіжних документів, що були видані таким продавцем, реєстратору розрахункових операцій зареєстрованого за ФОП ОСОБА_1 .

Водночас, в ході проведеної перевірки, жодним чином не спростовано вказані суперечності, зокрема, відсутні пояснення ФОП ОСОБА_5 чи інших осіб, які можливо у нього були працевлаштованими на той момент щодо обставин перевірки. При цьому, судом вжито всіх можливих від нього заходів щодо повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, однак зазначені заходи вказаних суперечностей не спростували.

За змістом пункту 112.7. статті 112 Податкового Кодексу України у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.

Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством.

Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

За вказаних обставин, суд вважає не доведеними податковим органом факту порушення саме позивачем: пункту 177.10 статті 177 ПК України; п. 2.5, 11, 12 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; Наказу Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013 та Постанови КМУ № 957 від 30.10.2008 р., та, як наслідок, вважає позовні вимоги позивача в частині викладеній до відповідача 2 обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області №27-ФС від 25.03.2021 року, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 259 Кодексу Законів про працю України (надалі - КЗпП України) визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідальність за порушення законодавства про працю передбачена статтею 265 КЗпП України.

Так, згідно з частиною 1 статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону "Про зайнятість населення визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 вищевказаного Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (надалі - Порядок № 509) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту).

Штрафи можуть бути накладені на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 509 справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до пункту 4 Порядок № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Згідно вищевказаного акта (довідки) фактичної перевірки № 090048 від 04.03.2021 посадовими особами ГУ ДПС в Івано-Франківській області під час проведення фактичної перевірки магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 встановлено порушення законодавства про працю, визначених вимогами статей 21-24 КЗпП України, а саме встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_3 не укладалася трудова угода.

Суд зазначає, що акт податкової перевірки є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї чи іншої податкової перевірки порушення, відомості, викладені в акті перевірки, підлягають перевірці та оцінці на підставі наявних доказів під час розгляду справи управлінням Держпраці в Івано-Франківській області. Це свідчить, що викладені в акті перевірки відомості не є беззаперечним доказом вини особи у порушенні вимог законодавства про працю, а підлягають перевірці.

Водночас, з урахуванням позиції суду, що викладена вище, в частині не доведення обставин перебування гр. ОСОБА_9 трудових відносинах без її офіційного працевлаштування саме з ФОП ОСОБА_10 , суд приходить до висновку, що відповідачами не доведено належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП України, а також, і наявності підстав, передбачених статтею 265 КЗпП України для прийняття оскаржуваної постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області №27-ФС від 25.03.2021 року, внаслідок чого, позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідачі як суб`єкти владних повноважень не довели правомірності своїх дій.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області сплачений судовий збір в розмірі 600 грн. та за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області сплачений судовий збір в розмірі 848,92 грн., пропорційно до суми заявлених позовних вимог.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Частинами 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4 та 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучив: договір № П/22 про надання правової допомоги від 27.05.2021 року, додаткову угоду №1 до договору № П/22 про надання правової допомоги від 28.05.2021 року (а.с.7-9), договір № 008/2022 про надання правової допомоги від 24.01.2022 року (а.с.200), акт наданих послуг №1 від 24.01.2022 року (а.с.198) та прибутковий касовий ордер №244 від 29.05.2021 року (а.с.11).

Згідно акту наданих послуг №1 від 24.01.2022 року, загальна вартість послуг витрат на правничу допомогу становить 18000 грн., у тому числі: правовий аналіз матеріалів акту №090048 від 04.03.2021 року (5 год.) - 4000 грн., розроблення правової позиції щодо визнання протиправними та скасування постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області №27-ФС від 25.03.2021 року, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 12.04.2021 року за № 002014/0706, за № 002013/0706 та за № 002012/0706 та визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про застосування фінансових санкцій № 002015/0706 від 12.04.2021 року (5 год.) - 4000 грн., підготовка і подання позовної заяви - 4000 грн., участь у 6-х судових засідання - 6000 грн. (1000 грн.*6).

У відповідності до прибуткового касового ордеру №244 від 29.05.2021 року позивач сплатив адвокату за надання правової допомоги в загальній сумі 18000 грн. (а.с.11).

Відповідно до частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву зазначив, що обсяг виконаної роботи адвокатом позивача в частині вимог пред`явлених до Управління Держпраці в Івано-Франківській області не є співмірним із заявленою сумою витрат на правову допомогу, а відтак, на переконання представника відповідача 1 - така вимога позивача задоволенню не підлягає.

Водночас, суд не може погодитись із наведеним розрахунком вартості витрат на правничу допомогу з огляду не відповідності її критеріям дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

Так, сума оплати за правовий аналіз матеріалів акту №090048 від 04.03.2021 року та розроблення правової позиції щодо визнання протиправними та скасування постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області №27-ФС від 25.03.2021 року, а також визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДПС в Івано-Франківській області становить 8000 грн.

Водночас, суд вказує на те, що вказані послуги якщо і надавалися, то очевидно і логіно повинні були бути відображеними у ціні за підготовку позову, та відповідно входити в оплату за дану послугу, а не дублюватися окремо.

З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку, що розмір понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу у справі № 300/2890/21 у певній своїй частині є непропорційним до виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Таким чином, з урахуванням наведених вище висновків суду, співмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу є 10000 грн. (18000 грн. - 8000 грн. (4000 грн. - щодо кожного відповідача).

Внаслідок чого, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. підлягають стягненню у солідарному порядку пропорційно за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, податкових повідомлень-рішень від 12.04.2021 - задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області №27-ФС від 25.03.2021 року.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 12.04.2021 року за № 002014/0706, за № 002013/0706 та за № 002012/0706.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про застосування фінансових санкцій № 002015/0706 від 12.04.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області (, вул. вул. Незалежності, 67, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 600 грн. (шістсот гривень) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 848,92 грн. (вісімсот сорок вісім гривень дев`яносто дві копійки) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Відповідачі:

Управління Держпраці в Івано-Франківській області (, вул. вул. Незалежності, 67, м. Івано-Франківськ, 76018).

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.

Рішення складене в повному обсязі 07.03.2022 р., у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.