Справа № 140/151/22
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року ЛуцькСправа № 140/151/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень; зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФУ в Житомирській області, відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-3) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №55 від 02.12.2021 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №55 від 08.12.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання зарахувати до загального стажу період роботи з 20.03.1982 по 02.04.2004 в колгоспі «Радянська Україна», який в послідуючому був перейменований в колгосп «Україна», Колективне сільськогосподарське підприємство «Україна», Сільськогосподарський виробничий кооператив «Україна» та призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з часу звернення за призначенням пенсії 26.11.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою та документами про призначення пенсії по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак ГУ ПФУ у Волинській області, за результатами розгляду заяви позивача, листом від 03.12.2021 №0300-0204-8/50073 повідомило, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 02.12.2021 №55 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який згідно даних цього рішення становить 22 роки 4 місяці 28 днів. До стажу роботи не врахований період роботи в колгоспі «Радянська Україна» у 1982 - 2004 роках, оскільки не взято до уваги довідку про стаж роботи від 10.09.2021 №81, довідку про заробітну плату від 10.09.2021 №79, довідку про перейменування від 10.09. 2021 №82, витяг з протоколу №1 загальних зборів членів колгоспу «Україна» від 17.02.1995, витяг з протоколу №1 установчих зборів засновників сільськогосподарського виробничого кооперативу «Україна» від 29.03.2000 по тій причині, що «вказані документи видані організацією «Сільськогосподарський виробничий кооператив «Україна» за підписом голови ліквідаційної комісії, а відповідно до безкоштовного пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на сайті Міністерства юстиції України дана організація не перебуває в стані припинення і уповноважена особа - ОСОБА_2 (керівник)».

06.12.2021 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою та додатковими документами: витяг з протоколу №14 засідання ліквідаційної комісії СВК «Україна» від 09.02.2009 про обрання головою ліквідаційної комісії ОСОБА_3 , за підписом якого видані усі вищевказані документи, які не взяті до уваги при вирішенні питання призначення пенсії. При цьому повідомив, що бувший керівник СВК «Україна» ОСОБА_2 помер у 1999 році.

Однак, згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 08.12.2021 №55, відмовлено у призначені пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу з посиланням на ті ж самі обставини.

ОСОБА_1 з такою позицією відповідача не погоджується, вважає її протиправною та такою, що порушує його конституційні права на соціальний захист, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Вважає, що основним документом який підтверджує стаж роботи позивача є його трудова книжка, у якій містяться записи про період роботи. Так, згідно запису у трудовій книжці за №1 від 20.03.1982, внесеного на підставі наказу № 3 від 20.03.1982, позивач прийнятий на роботу в колгосп «Радянська Україна» на посаду інструктора по спорту, а з 25.01.1984 на підставі наказу №1 від 25.01.1984 був переведений шофером (запис №2 трудової книжки). На цій посаді позивач працював по 02.04.2004 включно до переведення його згідно наказу №І7-ВК від 02.04.2004 (запис за №4 трудової книжки) водієм в ССГ «П`ятидні», яка реорганізована в ТзОВ «П`ятидні», де позивач продовжує працювати по даний час.

Зазначає, що в колгоспі «Радянська Україна» з послідуючими перейменуваннями та змінами організаційно-правових форм працював 22 роки 12 днів, з яких до стажу згідно доданого розрахунку йому зараховано лише окремі періоди, починаючи з 01.01.1999 по 02.04.2004, що становить 1 рік 5 місяців 28 днів.

Вказує, що дані записи внесені у трудову книжку належним чином, засвідчені печаткою підприємства і не мають дефектів їх вчинення. Записи містять усі необхідні відомості щодо прийому та звільнення мене з роботи, як цього вимагає чинне законодавство. Тобто, за вказаний спірний період в трудовій книжці наявні всі необхідні відомості для зарахування його до загального стажу роботи.

На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 11.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 КАС України (а.с.29).

Представник ГУ ПФУ у Волинській області у відзиві на позов від 01.02.2022 №0300-0902-9/3974 (а.с.33-35) позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що за фактом розгляду наданих документів та заяви позивача, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та ГУ ПФУ в Житомирській області було прийнято рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком оскільки при визначенні права на пенсію за віком не взято до уваги довідку про стаж роботи від 10.09.2021 №81, довідку про заробітну плату від 10.09.2021 №79, довідку про перейменування від 10.09. 2021 №82, витяг з протоколу №1 загальних зборів членів колгоспу «Україна» від 17.02.1995, витяг з протоколу №1 установчих зборів засновників сільськогосподарського виробничого кооперативу «Україна» від 29.03.2000 по тій причині, що «вказані документи видані організацією «Сільськогосподарський виробничий кооператив «Україна» за підписом голови ліквідаційної комісії, а відповідно до безкоштовного пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань на сайті Міністерства юстиції України дана організація не перебуває в стані припинення і уповноважена особа - ОСОБА_2 (керівник).

Відтак у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу Головними управлінням прийнято рішення №55 від 02.12.2021 та №55 від 08.12.2021 яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з невиконанням однієї із умов призначення пенсії, передбаченої статтею 26 Закону, а саме наявність у 2021 році не менше 28 років страхового стажу.

Вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії винесено згідно норм чинного законодавства, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Аналогічну позицію підтримали відповідачі у своїх відзивах на позовну заяву, які надійшли від ГУ ПФУ в Житомирській області 10.02.2022 (а.с.38-42) та ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 14.02.2022 (а.с.45-50).

У відповіді на відзив від 21.02.2022 представник позивача підтримав позицію зазначену у позовній заяві та просив позов задовольнити (а.с.56).

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.11.2021 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як досяг пенсійного віку (60 років).

За результатами розгляду заяви ГУ ПФУ у Волинській області листом від 03.12.2021 №0300-0204-8/50073 (а.с.10) повідомило позивача, що його страховий стаж становить 22 роки 4 місяці 28 днів, у зв`язку з цим ГУ ПФУ у Івано-Франківській області прийнято рішення №55 від 02.12.2021 (а.с.9), яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Також у даному листі роз`яснено, що при визначенні права на пенсію за віком не взято до уваги стаж за період роботи в колгоспі «Радянська Україна» у 1982 - 2004 роках, оскільки не взято до уваги довідку про стаж роботи від 10.09.2021 №81, довідку про заробітну плату від 10.09.2021 №79, довідку про перейменування від 10.09. 2021 №82, витяг з протоколу №1 загальних зборів членів колгоспу «Україна» від 17.02.1995, витяг з протоколу №1 установчих зборів засновників сільськогосподарського виробничого кооперативу «Україна» від 29.03.2000 по тій причині, що «вказані документи видані організацією «Сільськогосподарський виробничий кооператив «Україна» за підписом голови ліквідаційної комісії, а відповідно до безкоштовного пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на сайті Міністерства юстиції України дана організація не перебуває в стані припинення і уповноважена особа - ОСОБА_2 (керівник)».

06.12.2021 позивач додатково подав наступні документи: витяг з протоколу №14 засідання ліквідаційної комісії СВК «Україна» від 09.02.2009 про обрання головою ліквідаційної комісії ОСОБА_3 , за підписом якого видані усі вищевказані документи, які не взяті до уваги при вирішенні питання призначення пенсії, при цьому повідомив, що бувший керівник СВК «Україна» ОСОБА_2 помер у 1999 році.

Однак, 08.12.2021 отримав рішення №55 від ГУ ПФУ в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу і з посиланням на ті ж самі обставини.

Позивач не погоджується з такою позицією відповідачів у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку№637).

Пунктом 20 Порядку 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія або посада, характер роботи; розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналізуючи нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд вважає, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону №1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону №1788-XII).

При цьому суд звертає увагу на те, що згідно із положеннями Закону №1058-IV підставою для призначення пенсії визначено виключно наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд враховує також те, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є, на переконання суду, виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14989/15-а.

В межах заявлених позовних вимог у даній справі позивач оскаржує та не погоджується з неврахування відповідачем до страхового стражу періодів роботи зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_1 у колгоспі «Радянська Україна» (яке було перейменовано у колгосп «Україна», Колективне сільськогосподарське підприємство «Україна», Сільськогосподарський виробничий кооператив «Україна») в період роботи з 20.03.1982 по 02.04.2004.

Так, відповідачами у рішеннях від 02.12.2021 №55 та від 08.12.2021 №44 зазначено, що при визначенні права на пенсію за віком не взято до уваги стаж за період роботи в колгоспі «Радянська Україна» у 1982 - 2004 роках, оскільки не взято до уваги довідку про стаж роботи від 10.09.2021 №81, довідку про заробітну плату від 10.09.2021 №79, довідку про перейменування від 10.09. 2021 №82, витяг з протоколу №1 загальних зборів членів колгоспу «Україна» від 17.02.1995, витяг з протоколу №1 установчих зборів засновників сільськогосподарського виробничого кооперативу «Україна» від 29.03.2000 по тій причині, що «вказані документи видані організацією «Сільськогосподарський виробничий кооператив «Україна» за підписом голови ліквідаційної комісії, а відповідно до безкоштовного пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на сайті Міністерства юстиції України дана організація не перебуває в стані припинення і уповноважена особа - ОСОБА_2 (керівник).

Однак, судом досліджено трудову книжку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 від 10.06.1982 (а.с.13), та встановлено, що згідно запису у трудовій книжці за №1 від 20.03.1982 року, внесеного на підставі наказу № 3 від 20.03.1982, позивач прийнятий на роботу в колгосп «Радянська Україна» на посаду інструктора по спорту, а з 25.01.1984 на підставі наказу №1 від 25.01.1984 був переведений шофером, про що свідчить запис №2 трудової книжки. На цій посаді позивач працював по 02.04.2004 включно до переведення його згідно наказу №І7-ВК від 02.04.2004 водієм в ССГ «П`ятидні» - запис за №4 трудової книжки, яка реорганізована в ТзОВ «П`ятидні», де позивач продовжує працювати по даний час.

Поряд з цим, довідкою від 10.09.2021 №82 (а.с.15), витягом з протоколу №1 загальних зборів членів колгоспу «Україна» від 17.02.1995 (а.с.16), витягом з протоколу №1 установчих зборів засновників сільськогосподарського виробничого кооперативу «Україна» від 29.03.2000 (а.с.17) підтверджуються обставини щодо перейменувань колгоспу «Радянська Україна» в колгосп «Україна», Колективне сільськогосподарське підприємство «Україна», Сільськогосподарський виробничий кооператив «Україна».

З 03.04.2004 року позивач був прийнятий по переводу з СВК «Україна» на роботі в СГГ «П`ятидні», яке реорганізоване в ТзОВ «П`ятидні».

Дані періоди роботи підтверджуються трудовою книжкою №0531106 від 10.06.1982, довідкою СВК «Україна» від 10.09.2021 №81 (а.с.19) про вступ в члени колгоспу, період роботи та кількість вироблених трудоднів, довідкою СВК «Україна» від 10.09.2021 №79 (а.с.18) про заробітну плату для обчислення пенсії.

В свою чергу, порядок ведення трудових книжок законодавчо визначений. Так, постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 було затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях (далі - Інструкція №162), яка діяла в період заповнення трудової книжки позивача.

На даний час порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Суд зазначає, що в силу наведених вище норм, необхідність підтверджувати трудовий стаж іншими, ніж трудова книжка, документами, виникає лише у разі якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Згідно з пункту 2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Суд вважає, що відсутність записів про реорганізацію (перейменування, зміну назви) організації, в даному випадку, не є суттєвою обставиною, яка може бути підставою для неврахування такого періоду до страхового стажу позивача, оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, вини позивача у неналежній якості записів у трудовій книжці немає, а тому зазначена обставина не може позбавити його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання надання пенсії, що також спростовує доводи відповідача в цій частині.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 15.07.2020 у справі № 127/13762/17 (адміністративне провадження № К/9901/2935/17).

Однак суд зауважує, що у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 10.06.1982 наявні записи про перейменування організації у якій він працював, отже безпідставним є посилання відповідача на дану обставину, як на підставу у відмові в зарахуванні періодів роботи.

Суд також звертає увагу на те, що відповідачем не заперечувалася достовірність записів у трудовій книжці позивача, , а судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Жодних інших доказів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не представив.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточність записів не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За наведених вище обставин не зарахування відповідачем страхового стажу позивача із тих мотивів, які викладені в листі пенсійного органу, не можна вважати обґрунтованим.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у Рішенні «Суханов та Ільченко проти України» (Рішення від 26.09.2014 року) зауважив, що вимоги заявників щодо надбавки до пенсії безперечно підпадають під дію статті 1 Першого протоколу і що їх можна вважати «майном» у значенні цього положення. Питання полягає у тому, чи можуть вважатися майном у значенні цього положення твердження заявників про те, що вони мають право на певні суми виплат, і якщо так, чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном (п. 34).

Суд нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (п. 35).

У справі «Трегубенко проти України» (Рішення від 02.11.2004 року, п. 53) Європейський суд з прав людини зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), яке згадувалося вище, параграф 78).

У відповідності до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні у справі докази суд доходить висновку, що відмовляючи ОСОБА_1 , в призначені пенсії за віком, відповідач не надав належної правової оцінки тим доказам, які надані позивачем для підтвердження стажу, зокрема відомостям його трудової книжки, у зв`язку з чим зробив передчасний висновок про відсутність у позивача необхідного страхового стажу, який дає право на пенсію за віком.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи у колгоспі «Радянська України», який був перейменований в колгосп «Україна», Колективне сільськогосподарське підприємство «Україна», Сільськогосподарський виробничий кооператив «Україна» з 20.03.1982 по 02.04.2004, суд зазначає про наступне.

Згідно з частиною першою 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Таким чином, для призначення пенсію за віком позивачу слід відповідати певним критеріям, зокрема: досягнути 60 років, мати 28 років страхового стажу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 виповнилось 60 років 24.09.2021 та 26.11.2021 він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії.

Суд звертає увагу, що згідно із частинами першою, третьою статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За приписами частини п`ятої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

У зв`язку із тим, що зарахування періодів роботи позивача з 20.03.1982 по 02.04.2004 дає йому необхідний стаж для призначення пенсії за віком, як це передбачає статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.09.2021, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Отже, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає, що необхідним та ефективним в даному випадку спосіб захисту, порушеного права у спірних правовідносинах є: визнати протиправною і скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язати відповідача зарахувати до трудового стажу позивачу періоди роботи у колгоспі «Радянська України», який був перейменований в колгосп «Україна», Колективне сільськогосподарське підприємство «Україна», Сільськогосподарський виробничий кооператив «Україна» з 20.03.1982 по 02.04.2004, та призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 26.11.2021.

З приводу вимоги позивача про звернення рішення суду до негайного виконання щодо призначення і виплати пенсії, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини другої статті 371 КАС України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Ураховуючи, що предметом спору є про визнання протиправними та скасування рішень; зобов`язання вчинити дії, та за рішенням суду не вирішується питання про стягнення конкретно визначеного розміру суми пенсії, а лише вирішується питання щодо зобов`язання відповідача вчинити дії по призначиню пенсію, така вимога позивача не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Враховуючи положення частини першої статті 139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи при звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 30.12.2021 (а.с.8).

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області від 02.12.2021 №55 та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 08.12.2021 №55 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в колгоспі «Радянська Україна» (яке було перейменовано в колгосп «Україна», Колективне сільськогосподарське підприємство «Україна», Сільськогосподарський виробничий кооператив «Україна») з 20.03.1982 по 02.04.2004 з урахуванням правових висновків суду у даній справі та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 26.11.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський