Справа № 460/5610/22
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2022-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2022 року м. Рівне №460/5610/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді О.В. Поліщук за участю секретаря судового засідання В.С. Бляхи, позивача: ОСОБА_1 ; представника відповідача: Н.В. Іщук розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)
про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі-відповідач), у якому просить суд:

визнати протриправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 68122478 від 13.01.2022 винесеної державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Адамчо Володимиром Святославовичем.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.07.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис, згідно якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, що належить позивачу та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке було передане в іпотеку Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна пропонується задовольнити вимоги стягувача у розмірі 1 470 430 грн. 32 коп., з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису. Державним виконавцем 13.01.2022 відкрито виконавче провадження, після відкриття якого було винесене постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 147 043 грн. 00 коп., тобто у розмірі 10 % від суми заборгованості. Позивач вважає, що стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 68122478 суперечить нормам чинного законодавства, оскільки Гощанським районним судом Рівненської області було ухвалено рішення у справі № 557/775/15-ц, згідно якого з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором, у розмірі 484 826 грн. 00 коп., відтак, визначений у постанові про стягнення виконавчого збору розмір заборгованості не відповідає тому розміру, який визначений рішенням суду. На думку позивача, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги стягувача та стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) задовольняється у третю чергу, оскільки у матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про проведення оцінки предмету іпотеки, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору, так як виконавчий збір стягується з коштів, що отримані під час реалізації предмету іпотеки, отже оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» та підлягає скасуванню. З підстав, наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

17.03.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, шо 13.02.2022 Відділом державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68122478, надалі у відповідності до ч. 4 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Відповідач зазначає, що наведені у позові норми Закону ст. 45 Закону "Про виконавче провадження" не регулюють процес винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а виключно процедуру його стягнення, тому розподіл коштів визначений цією статтею не впливає на суму виконавчого збору. З підстав, наведених у відзиві, просить суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні учасники справи підтримали доводи заяв по суті справи та надали пояснення аналогічні цим доводам.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, з врахуванням особливостей провадження у категорії справ з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця у відповідності до вимог статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14.03.2022. Зобов`язано відповідача у судове засідання надати матеріали виконавчого провадження № 68122478 (оригінали - для огляду в судовому засіданні, належним чином засвідчені копії - для долучення до матеріалів справи).

Заяви, клопотання учасників справи.

11.03.2022 до суду надійшло клопотання від Рівненського міського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану відповідно до Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2102-ІХ від 24.02.2022.

14.03.2022, у судовому засіданні протокольною ухвалою задоволено клопотання відповідача, розгляд справи відкладено до 17.03.2022.

Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

23.07.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу здійснено виконавчий напис № 2208, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Зі змісту виконавчого документа вбачається, що за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» у розмірі: заборгованість за кредитом: 20 809, 95 доларів США; заборгованість за відсотками: 12 863, 02 доларів США; комісія: 2 527, 20 доларів США; пеня - 18 221, 62 доларів США, загальна сума, що підлягає примусовому стягненню становить 54 421, 79 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.06.2019 становить 1 470 430 грн. 32 коп., з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису нотаріуса.

Державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Адамчо В.С прийнято до виконання виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу № 2208 від 23.07.2019 та 13.01.2022 відкрите відповідне виконавче провадження № 68122478.

13.01.2022, одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 147 043 грн. 00 коп., строк пред`явлення якої до виконання становить три місяці.

Так, спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що позивач вважає дії відповідача щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 68122478 протиправними, оскільки розмір виконавчого збору повинен становити 10 відсотків від фактично стягнутої суми з боржника, що буде отримана від реалізації іпотечного майна, тому саме з такої суми повинен обраховувати виконавчий збір виконавець.

Докази відхилені судом та мотиви їх відхилення.

Суд не відхиляє докази подані учасниками справи. Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема, згідно п. 1 ч. 2 цієї статті виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VIII).

Аналізуючи наведені вище положення, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання рішення, яке державний виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про його стягнення в розмірі, встановленому статтею 27 Закону №1404-VIII. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 13.02.2019 у справі № 295/13991/16-а, від 20.02.2019 у справі № 712/5014/17, від 20.11.2019 у справі № 480/1558/19, від 31.05.2021 у справі № 160/7321/19.

Суд зазначає, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру. Отже, стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є безумовною дією державного виконавця. Саме тому на час відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відсутні законні підстави для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом. Поряд з цим, розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає стягненню та зазначена у виконавчому документі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року, справа № 750/2414/17.

Мотивована оцінка аргументів сторін і висновки суду.

Предметом спору у даній справи є правомірність винесення державним виконавцем постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10 відсотків від суми, що зазначена у виконавчому документі одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження № 68122478 та визначення розміру виконавчого збору при винесенні такої постанови.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд критично сприймає твердження позивача про те, що стягнення виконавчого збору проводиться з коштів, які мають бути отримані під час реалізації предмета іпотеки у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми, оскільки, як зазначалося вище, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Суд констатує, що виконавчий збір у виконавчому провадженні № 68122478 визначено державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 27 Закону № 1404-VIII, а саме у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Суд враховує ту обставину, що на момент відкриття виконавчого провадження не завжди можливо визначити розмір фактично стягнутих сум чи остаточну вартість переданого майна за наслідками фактичного виконання державним виконавцем виконавчого документа, при цьому, суд вважає, що сума виконавчого збору, визначена державним виконавцем у постанові про її стягнення, винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Покликання позивача в позовній заяві на висновки Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18 не заслуговують на увагу, оскільки обставини вказаної справи не є тотожними, у вказаному судовому рішенні Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Тобто, у справі № 2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суду дала оцінку правовідносинам, які виникли у зв`язку з невизначеністю застосування судами частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону.

Разом з тим, суд наголошує, що не зважаючи на подібність правовідносин, нормативне регулювання у справі яка розглядається судом та справі № 2540/3203/18 здійснюється за різними редакціями статті 27 Закону № 1404-VIII.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на необхідність застосування до спірних правовідносин правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18, оскільки предметом спору у вказаній справі була постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору, яка винесена 03 серпня 2018 року, тобто до набуття чинності зазначеними вище змінами у частині другій статті 27 Закону № 1404-VIII.

Суд відхиляє твердження позивача про те, що визначена у оскаржуваній постанові сума заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи, зокрема таким, що встановлені рішенням Гощанського районного суду Рівненської області у справі № 557/775/15-ц. Як встановлено судом, виконавче провадження № 68122478 відкрите на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу № 2208 від 23.07.2019, який не визнаний таким, що не підлягає виконанню та надійшов до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на виконання від стягувача.

При цьому, суд погоджується з доводами відповідача про те, що положення ст. 45 Закону № 1404-VIII регулюють порядок розподілу вже фактично отриманих коштів на виконання виконавчого документа, що не впливає на суму виконавчого збору, яка визначається відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII.

З огляду на встановлені обставини, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, перевіривши правову та фактичну обгрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення - постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 68122478, суд дійшов висновку що вона відповідає приписам Закону № 1404-VIII та наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, відтак позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 73-79, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 ) до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (вул. Замкова, 22-а, м. Рівне, 33028, ідентифікаційний код 35007146) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 68122478 від 13.01.2022 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Рівненський міський відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (вул.Замкова, 22-а,м.Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 35007146)

Повний текст рішення складений 17 березня 2022 року

Суддя О.В. Поліщук