Справа № 140/8761/21
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2022-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/8761/21 пров. № А/857/22917/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Большакової О.О., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 140/8761/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про зобов`язання вчинити певні дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Волдінер Ф.А. в м. Луцьку Волинської області 27.10.2021 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_2 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати з 01 лютого 2021 року довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Волинського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року № 09.40/18/2020 у розмірі 56 відсотків від розміру грошової винагороди працюючого судді на відповідній посаді; визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи судді, що дає право на відставку, календарних періодів проходження: строкової військової служби, а саме: з 28 травня 1985 року по 20 травня 1987 року - дійсної строкової служби 1 рік 11 місяців 23 дні; з 01 серпня 1987 року по 22 червня 1992 року курсант (строкова служби) військово-юридичного факультету Військового інституту МО СРСР - 04 роки 10 місяців 22 дні; військової служби 06 місяців 06 днів - на офіцерських посадах); зобов`язання зарахувати до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарні періоди проходження ним: строкової військової служби, а саме: з 28 травня 1985 року по 20 травня 1987 року - дійсної строкової служби 1 рік 11 місяців 23 дні; з 01 серпня 1987 року по 22 червня 1992 року курсант (строкова служби) військово-юридичного факультету Військового інституту МО СРСР - 04 роки 10 місяців 22 дні; військової служби 06 місяців 06 днів - на офіцерських посадах; зобов`язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Волинського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року № 09.40/18/2020 у розмірі 72 відсотків від грошової винагороди працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру, починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум..

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01 лютого 2021 року довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Волинського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року № 09.40/18/2020 у розмірі 56 відсотків від розміру грошової винагороди працюючого судді на відповідній посаді.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до стажу роботи судді, що дає право на відставку, календарні періоди проходження: строкової військової служби, а саме: з 28 травня 1985 року по 20 травня 1987 року - дійсної строкової служби 1 рік 11 місяців 23 дні; з 01 серпня 1987 року по 22 червня 1992 року курсант (строкова служби) військово-юридичного факультету Військового інституту МО СРСР - 04 роки 10 місяців 22 дні; військової служби 06 місяців 06 днів - на офіцерських посадах).

Зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Волинського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року № 09.40/18/2020 та з урахуванням постанови Луцького міськрайонного суду від 25 травня 2017 року у справі № 161/6057/17 у розмірі 72 відсотків від грошової винагороди працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року по справі № 140/11866/20 позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання. В результаті проведеного перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року склав 110060,72 грн (196537 грн*56%) та виплачується з 01 лютого 2021 року.

При здійсненні такого перерахунку відсотковий показник щомісячного довічного грошового утримання позивача був визначений із врахуванням стажу роботи позивача та у відповідності до частини третьої статті 142 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII). При призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці загальний стаж роботи позивача склав 31 рік 10 місяців 12 днів, стаж роботи на посаді судді 23 роки 8 місяців 20 днів. У зв`язку з цим, розмір довічного грошового утримання судді у відставці в результаті перерахунку склав 56% від заробітку..

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Постановою Верховної ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-УІП позивач був звільнений згідно заяви про відставку з посади судді Апеляційного суду Волинської області на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VII із змінами та доповненнями).

Наказом голови Апеляційного суду Волинської області від 15 вересня 2016 року № 9.7/15 позивач був виключений із штату працівників даного суду у зв`язку із звільненням у відставку з 15 вересня 2016 року.

Як суддя у відставці, з 16 вересня 2016 року перебував на обліку в Луцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України, а після його реформування - на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати діючого судді.

У зв`язку з тим, що з 01 січня 2020 року змінились складові суддівської винагороди, та у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, позивач 25 лютого 2020 року звернувся до відповідача з приводу проведення перерахунку призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Волинського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року № 09.40/18/2020. Однак, відповідачем було відмовлено в проведенні такого перерахунку. Вказана відмова була оскаржена позивачем до Волинського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 28 вересня 2020 року зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Волинського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року № 09.40/18/2020.

При виконанні вказаного рішення відповідачем добровільно частково проведено перерахунок та виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в грудні 2020 року та січні 2021 року. При цьому відповідачем самостійно визначено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача складає 70 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

В подальшому, з 12 січня 2021 року відповідачем здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що виплачується позивачу, відповідно до якого стаж роботи позивача на посаді судді становить 30 років 7 місяців 5 днів, а розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

На письмове звернення від 13 липня 2021 року з вимогою скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області про зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді та виконати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі № 140/11866/20 з врахуванням постанови Луцького міськрайонного суду у справі № 161/6057/17, позивач отримав листа від 28 липня 2021 року № 7276-7226/М-02/8-0300/21, яка мотивована тим, що стаж роботи на посаді судді складає 23 роки 8 місяців 20 днів, а тому з врахуванням вимог частини третьої статті 142 Закон № 1402-VIII відповідач повторно провів перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що виплачується позивачу, зменшивши його до 56 відсотків.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Із цим конституційним правом громадян кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосудця. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (чинного на момент виходу позивача на пенсію; далі Закон № 2862-ХІІ) з урахуванням змін, внесених Законом від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон № 1402-VIII, статтею 142 якого урегульовано порядок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до частини першої статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII oомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Як зазначено у пункті 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судці відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

У частині 4 статті 43 Закону № 2862- XII зазначено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з частиною першою статті 25 Конституційного договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України від 08 червня 1995 року № 1к/95-ВР Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення.

Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

У частині третій статті 106 Конституції України зазначено, що Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Частиною першою статті 117 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

У статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (стаття 1 втратила чинність 20 березня 2008 року) зазначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (дана постанова втратила чинність 01 грудня 2012 року) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Також, частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно частини першої статті 25 Закону № 2232-ХІІ громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.

Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Отже, час проходження позивачем строкової військової служби мав бути повністю зарахований відповідачем до стажу роботи на посаді судді, і за цією нормою.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 25 травня 2017 року у справі № 161/6057/17, яка набрала законної сили, встановлено, що стаж роботи позивача, який дає право на відставку та виплату щомісячного довічного грошового утримання становить 31 рік, 01 місяць та 09 днів, з них: стаж роботи на посаді судді у 23 років 08 місяці 20 днів, календарні періоди проходження строкової служби, а саме: з 28 травня 1985 року по 20 травня 1987 року дійсної строкової служби 1 рік 11 місяців 23 дні; з 01 серпня 1987 року по 22 червня 1992 року курсант (статус військовослужбовця строкової служби) військово-юридичного факультету Військового інституту MO СРСР; статус військовослужбовця строкової служби 04 роки 10 місяців 22 дні; військової служби 06 місяців 06 днів - на офіцерських посадах).

Відтак неврахування відповідачем вказаних календарних періодів проходження строкової служби є таким, що суперечить чинному законодавству, яке регулює спірні правовідносини, а отже - неправомірним.

До того ж, у самому рішенні відповідача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці від 12.01.2021 року зазначено, що стаж його роботи на посаді судді становить 30 років 7 місяців 5 днів (а.с. 30)

Тобто відсотковий обрахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці відповідно до зазначеного стажу роботи на посаді судді мав би становити 70 відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а не 56 відсотків як зазначено в тому ж спірному рішенні відповідача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проведеного позивачу.

Щодо позовної вимоги позивача про перерахунок пенсії позивача у розмірі 72% від грошової винагороди працюючого судді на відповідній посаді суд зазначає наступне.

У Рішенні Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року у справі № 1- 15/2018(4086/16) зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності.

Тобто, за Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року у справі №1-15/2018(4086/16) до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів має бути встановлений один підхід.

Враховуючи наведені норми права та обставини справи, оскільки позивач відпрацював на посаді судді повний 31 рік, то йому щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись в розмірі 72 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Перерахунок слід здійснити з 19 лютого 2020 року, що зумовлено відновленням порушених прав як судді у відставці з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року у справі № 2-p/2020, для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача з 19 лютого 2020 року на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі №140/11866/20 без зарахування до стажу роботи на посаді судді вищевказаних періодів є протиправними.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 140/8761/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар