Справа № 600/252/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/252/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - АТ КБ «Приватбанк», про скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанови.

Так, згідно адміністративного позову в редакції від 18 лютого 2022 року, позивач просить суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження по справі про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказано, що постановою державного виконавця від 14 грудня 2021 року безпідставно відкрито виконавче провадження (ВП №67878928) про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить позивачу на праві власності. На думку позивача, відповідач при винесенні оскаржуваної постанови не дотримався вимог пункту 5 частини першої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, адже виконавчий напис нотаріуса №2390 виданий 3 роки тому назад. Вказує і про неврахування відповідачем пунктів 1, 7 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», яка зобов`язувала відмовити у відкритті виконавчого провадження у зв`язку із наявністю постанови про закінчення виконавчого провадження від 27 квітня 2017 року. Також вказує, що відповідачем не враховано того, що закон не допускає повторного звернення стягнення на майно, відносно якого в одних і тих самих правовідносинах закінчено виконавче провадження. Позивач зазначає, що сфальсифікований виконавчий напис нотаріуса №2390 від 27 серпня 2019 року не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 25 лютого 2022 року заяву позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та поновлено позивачу строк звернення до суду з позовом. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням про судове засідання. Роз`яснено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву та витребувано у відповідача матеріали виконавчого провадження №67878928. Залучено до участі у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - АТ КБ «Приватбанк» (Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50). Зобов`язано позивача не пізніше двох днів з дня вручення йому копії цієї ухвали направити третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору копії позовної заяви з додатками, а докази такого направлення надати суду. Запропоновано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - АТ КБ «Приватбанк» у строк до 10 березня 2022 року подати до суду пояснення щодо позову, а в разі отримання відзиву - пояснення щодо нього із врахуванням положень статті 165 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 14 березня 2022 року задоволено клопотання АТ КБ «Приватбанк» про продовження процесуального строку у цій справі. Продовжено третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - АТ КБ «Приватбанк», строк подання до суду пояснення щодо позову до 18 березня 2022 року. Надіслано на зазначену у поданому клопотанні електронну пошту представника АТ КБ «Приватбанк» позовну заяву з додатками.

У поданому відзиві, який надійшов до суду 15 березня 2022 року, відповідач просив у задоволенні заявлених вимог відмовити повністю. При цьому вказував про правомірність винесення постанови від 14 грудня 2021 року про відкриття виконавчого провадження (ВП №67878928) у зв`язку із надходженням 13 грудня 2021 року до Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) виконавчого напису нотаріуса №2390 від 27 серпня 2019 року. Зазначав відповідач і про безпідставність доводів позову.

У судове засідання, призначене на 15 березня 2022 року о 12:00, учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Водночас у відзиві відповідач просив суд справу розглянути у відсутність свого представника.

У заяві від 14 березня 2022 року, яка надійшла до суду 17 березня 2022 року, позивач просив справу розглянути за відсутності доказів направлення третій особі копії позовної заяви з додатками. Позицію, викладену у позові, підтримав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, подала пояснення від 17 березня 2022 року, які надійшли до суду 21 березня 2022 року, щодо обставин спірних відносин. Посилаючись на законність оскаржуваної постанови та необґрунтованість позову, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, просила суд у задоволенні позову відмовити.

За таких обставин та враховуючи положення частини першої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для відкладення розгляду справи, передбачених частиною другою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на положення частини дев`ятої статті 205, частини третьої статті 194, частини третьої статті 268 та частини четвертої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів виконавчого провадження ВП №67878928 вбачається, що 27 червня 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна -житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 - в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем.

27 серпня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. винесено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №2390, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1

13 грудня 2021 року до Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надійшла заява від АТ КБ «Приватбанк» про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса від 27 серпня 2019 року №2390.

14 грудня 2021 року в.о. начальника Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Нистерюк О.М. розглянуто заяву про примусове виконання та прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №67878928) з виконання виконавчого напису нотаріуса від 27 серпня 2019 року №2390 про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк».

Крім цього, 14 грудня 2021 року державним виконавцем у ВП №67878928 винесені постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 - 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як вбачається з адміністративного позову, позивач не погоджується та просить суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження по справі про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: вул. Гагаріна, 15 в с. Чорногузи Вижницького району.

Отже, предметом даного спору є постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №67878928) від 14 грудня 2021 року.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ в редакції на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.

Вимоги до виконавчого документа наведені у статті 4 Закону №1404-VІІІ.

Так, відповідно до приписів частини першої - третьої указаної статті, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку. Виконавчий документ може бути видано у формі електронного документа відповідно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги". Порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, визначається Міністерством юстиції України.

Згідно частини четвертої статті 4 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Статтею 12 Закону №1404-VІІІ передбачені строки пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Згідно частини першої та другої статті 12 Закону №1404-VІІІ виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Отже, з наведених норм вбачається, що одним із видів виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню, є виконавчі написи нотаріусів. Строк пред`явлення такого виконавчого документа до виконання становить три роки з дня його вчинення. При цьому одним із обов`язкових реквізитів виконавчого документа є зазначення у ньому дати набрання законної сили (набрання чинності) та строку пред`явлення до виконання. Пропуск встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є підставою для повернення органом державної виконавчої служби виконавчого документа стягувачу.

Судом встановлено, що оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження прийнято з приводу примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 27 серпня 2019 року №2390, в якому, зокрема, зазначено, що такий може бути пред`явлено до виконання протягом трьох років з дня його вчинення, а також вказано, що виконавчий напис набирає чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, тобто з 27 серпня 2019 року.

Відтак, строк пред`явлення до виконання указаного виконавчого документа до 27 серпня 2022 року.

Згідно матеріалів справи, заява стягувача - АТ КБ «Приватбанк» про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 27 серпня 2019 року №2390 надійшла до органу державної виконавчої служби 13 грудня 2021 року.

За таких обставин та враховуючи наведені вище норми матеріального права, суд приходить до висновку про не пропущення стягувачем встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та, відповідно, про правомірність відкриття державним виконавцем виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 27 серпня 2019 року №2390 не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Доводи позову про те, що виконавче провадження (ВП №67878928) відкрито після закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. При цьому позивач помилково посилається на порушення відповідачем вимог пункту 5 частини першої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вказаною статтею передбачено участь перекладача у виконавчому провадженні.

Безпідставними є і доводи позову про неврахування відповідачем пунктів 1, 7 частини першої статті 26, частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» та твердження про обов`язок державного виконавця відмовити у відкритті виконавчого провадження, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ в редакції на час винесення оскаржуваного рішення не передбачено прийняття державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження. Статтями, на які посилається позивач, в редакції Закону України «Про виконавче провадження» на час винесення оскаржуваної постанови врегульовані питання щодо початку примусового виконання рішення та зупинення виконавчого провадження у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду, а не питання відмови у відкритті виконавчого провадження, як помилково вказує позивач.

Щодо посилань у позові про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження від 27 квітня 2017 року, то такі суд оцінює критично, оскільки з доданої до позову копії названої постанови вбачається, що її винесено у виконавчому провадженні (ВП №52480033) з примусового виконання виконавчого листа №713/1323/15-ц від 11 лютого 2016 року, виданого Вижницьким районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість у сумі 489560,42 грн. Тобто, постанову про закінчення виконавчого провадження від 27 квітня 2017 року винесено в іншому виконавчому провадженні з примусового виконання іншого виконавчого документа - рішення суду у цивільній справі. Натомість в даному випадку оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження винесено з примусового виконання виконавчого документу - виконавчого напису нотаріуса від 27 серпня 2019 року №2390. Поряд з цим не підлягають оцінці твердження позивача щодо безпідставності прийняття нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. указаного виконавчого напису тому, що виконавчий напис нотаріуса від 27 серпня 2019 року №2390 не є предметом даного позову. Доказів визнання незаконним виконавчого напису нотаріуса від 27 серпня 2019 року №2390 позивачем не надано.

Критично суд оцінює і доводи позову про наявність виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 27 листопада 2018 року, виданого Вижницьким районним судом, про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат у сумі 5362, 25 грн, оскільки вказана обставина жодним чином не впливає на правомірність винесення оскаржуваної у цій справі постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП №67878928) з виконання виконавчого напису нотаріуса від 27 серпня 2019 року №2390 про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

На переконання суду, за відсутності передбачених частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VІІІ підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, державним виконавцем правомірно прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №67878928) від 14 грудня 2021 року.

Отже, у спірних відносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, заподіяної протиправними (незаконними) індивідуальними актами та/або рішеннями, зазначеними у частині першій статті 266-1 цього Кодексу, встановлюються Законом України "Про банки і банківську діяльність" та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої - третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів протиправність оскаржуваної постанови. Натомість доводи відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, свідчать про необґрунтованість та безпідставність позову.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - АТ КБ «Приватбанк», про скасування постанови відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 21 березня 2022 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), відповідач - Вижницький відділ державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (59200, Чернівецька область, м. Вижниця, вул. С. Стрільців, 4-В, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - АТ КБ «Приватбанк» (Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ).

Суддя О.П. Лелюк