Справа № 240/891/21
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2022-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/891/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

16 березня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби в Житомирській області до ОСОБА_1 про сплату боргу (недоїмки) №Ф-231308-51 від 13.11.2020 в сумі 29252,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та такою, що прийнята всупереч приписів чинного законодавства України. Відмічає, що статус арбітражного керуючого, відповідно до Закону №2464-VІ безпосередньо не віднесено до осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а тому таких осіб можливо визначити як фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно.

Зазначає, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу самозайнятої особи Законом №2464-VІ не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загально обов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Позивач наголошує, що з 2017 року ним не проводилась діяльність арбітражного керуючого по даний час та не отримувались будь-які доходи від такої діяльності, а з 2004 по 2018 рік перебував у цивільно-правових трудових відносинах з різними роботодавцями.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги, а оскаржувану вимогу скасувати.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі зазначає, що статус арбітражного керуючого Законом №2464-VI безпосередньо не віднесено до осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а тому відповідно до зазначеного Закону вказаних осіб неможливо визначити, як фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно. Зауважує, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи і трудових відносинах та наявності в неї статусу самозайнятої Законом №2464-VI не врегульовано.

10 лютого 2022 року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому представник відповідача просить залишити її без задоволення. Зазначає, що ФОП та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та одночасно є найманими працівниками (застрахованими особами), не звільняються від сплати ЄСВ за себе. Виключенням є ФОП за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, про що з позову не відомо, а тому вимога про сплату боргу є правомірно винесеною.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість судового рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено наявними в справі матеріалами, 12.07.2013 року ОСОБА_1 Міністерством юстиції України видано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядником майна, керуючого санацією, ліквідатора) НОМЕР_2.

13.11.2018 року ГУ ДПС у Житомирській області сформовано вимогу №Ф-231308-51 від 13.11.2020 по сплаті боргу (недоїмки) у вигляді єдиного соціального внеску на суму у розмірі 29252,74 грн., у т.ч. недоїмка - 29252,74 грн.

Вважаючи отриману вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що під час прийняття оскаржуваної вимоги відповідач діяв обґрунтовано та із урахування всіх обставин, які мають значення для прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону №2464 визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.4, 5 ч.1 ст.4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Положеннями п. 2 ч.1 ст.7 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно з абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону №2464 передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Підставою для формування спірної вимоги стало твердження контролюючого органу про наявність у позивача обов`язку нараховувати та сплачувати ЄСВ як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність - арбітражний керуючий.

За інформацією інтегрованої картки платника за кодом бюджетної класифікації 71040000 Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність (позивача) обліковується недоїмка, яка виникла за рахунок нарахувань:

- за І квартал 2017 рік було проведено щоквартальних нарахувань на центральному рівні на загальну суму 2112 грн.;

- за 2018 рік було проведено щоквартальних нарахувань на центральному рівні на загальну суму 9828,72 грн.;

- за 2019 рік було проведено щоквартальних нарахувань на центральному рівні на загальну суму 11016,72 грн.;

- за січень-лютий, червень, липень-вересень 2020 року було проведено щоквартальних нарахувань на центральному рівні на загальну суму 6295,30 грн.

Матеріалами справи, зокрема копією трудової книжки НОМЕР_1 від 11.02.1998 підтверджено, що позивач перебував у цивільно-правових трудових відносинах з наступними роботодавцями, а саме:

- з 02.03.2004 по 31.10.2017 працював на посаді директора приватного підприємства КОЕКС ;

- з 03.11.2017 по 28.11.2017 з Концерном Військторгсервіс на посаді головного спеціалісту відділу торгівлі та послуг;

- 24.07.2018 по 06.09.2018 працював на посаді економіста Державного підприємства Міністерства оборони України Укрвійськбуд.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує на те, що у нього відсутній обов`язок подвійної сплати ЄСВ, а ЄСВ його роботодавцями сплачувався своєчасно та у повному обсязі, на підтвердження чого додав до позовної заяви інформаційний лист контролюючого органу про сплату ЄСВ за 2018 -2020 роки.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до п.п.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України, такі умови відповідають наведеному вище визначенню незалежної професійної діяльності.

Згідно з пунктами 63.1, 63.2 ст.63 Податкового кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Пунктом 63.5 ст.63 Податкового кодексу України визначено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п.65.2 ст.65 Податкового кодексу України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

Згідно з пп.65.4.4 п.65.4 ст.65 Податкового кодексу України контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Відповідно до положень ч.4 п.6.7 Розділу VI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року №1588, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

У такому разі фізична особа зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання заяву за формою № 5-ОПП з позначкою Зміни та копію документа, що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності.

Згідно з положеннями п. 178.1, п. 178.2 ст. 178 Податкового кодексу України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.19 розділу IV Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015 року особи, які провадять незалежну професійну діяльність, отримують дохід від цієї діяльності та одночасно є фізичними особами-підприємцями, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти відповідно до виду діяльності та обраної системи оподаткування.

Податковий кодекс України передбачає обов`язок самозайнятих осіб стати на облік у контролюючому органі. При цьому, такий обов`язок передбачено у разі коли особа здійснює підприємницьку діяльність, а також у разі, коли особа здійснює незалежну професійну діяльність.

Водночас, контролюючий орган відмовляє у повторному взятті на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа. Такий обов`язок контролюючого органу передбачено пп.65.4.4 п.65.4 ст.65 Податкового кодексу України.

Якщо особа взята на облік як самозайнята особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, вона не повинна повторно ставати на облік та подавати документи як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Системний аналіз положень Податкового кодексу України та Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом дозволяє дійти висновку, що діяльність арбітражного керуючого підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, а доходи, отримані від здійснення такої діяльності підлягають оподаткування згідно ст.178 Податкового кодексу України та особа вважається самозайнятою і повинна бути платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності та не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства і, що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до інтегрованої картки платника за кодом бюджетної класифікації 71040000 Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність обліковується за відповідачем недоїмка, яка виникла за рахунок нарахувань за І квартал 2017 року - проведено щоквартальних нарахувань на центральному рівні на загальну суму 2112,00 грн.

За змістом інтегрованої картки платника контролюючим органом збільшено недоїмки зі сплати єдиного внеску щоквартальних нарахувань на центральному рівні: - за 2018 рік до 9483,54 грн.; - за 2019 рік до 20203,26 грн. та за 2020 рік до 29252,74 грн.

На підставі п.4 ст.25 Закону №2464 Головним управлінням ДПС у Житомирській області було сформовано та надіслано вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску від 13.11.2020 №Ф-231308-51 на загальну суму 29252,74 грн.

Відповідно до положень пункту 19 розділу IV Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язана перебувати на обліку як платник податків та окремо як платник єдиного внеску. Така особа, відповідно до цього Порядку, веде різний податковий облік та подає до контролюючих органів різні види податкових декларацій та звітів.

Системний аналіз змісту вказаних приписів, в розрізі положень Податкового кодексу України, дає підстави для висновку, що необхідність подачі окремих звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування виникає лише у разі, якщо особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно є фізичною особою-підприємцем, здійснює відмінні види діяльності або є найманим працівником .

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 у період з 02.03.2004 по 31.10.2017 працював на посаді директора приватного підприємства КОЕКС, з 03.11.2017 по 28.11.2017 працював на посаді головного спеціалісту відділу торгівлі та послуг Концерну Військторгсервіс , а з 24.07.2018 по 06.09.2018 працював на посаді економіста Державного підприємства Міністерства оборони України Укрвійськбуд. Зазначені роботодавці (приватне підприємство КОЕКС, Концерн Військторгсервіс, Державне підприємство Міністерства оборони України Укрвійськбуд) сплачували за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах визначених законодавством у період перебування останнього з такими у трудових відносинах. Тобто, позивач не постійно перебував у цивільно-трудових відносинах з роботодавцями.

Як слідує зі відзиву на апеляційну скарзі, нарахування недоїмки з єдиного соціального внеску за вказаний період було здійснено контролюючим органом в інтегрованій картці платника, виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок в 2017 році становив 704 грн. (3200 грн. х 22% = 704 грн., на місяць), де 3200 грн. - мінімальна заробітна плата встановлена Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VIII, 22% - ставка ЄСВ.

На 2018 рік мінімальний страховий внесок встановлений у розмірі 819,06 грн. (3723 грн. х 22% = 819,06 грн. на місяць), де 3723 грн. - мінімальна заробітна плата встановлена Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 № 2246-VIII , 22% - ставка ЄСВ).

Мінімальний страховий внесок в 2019 році становив 918,06 грн. (4173 грн. х 22% = 918,06 грн. на місяць), де 4173 грн. - мінімальна заробітна плата встановлена Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 №2629-VIII, 22% - ставка ЄСВ).

У період з 01.01.2020 по 31.08.2020 мінімальний страховий внесок встановлений у розмірі 1039, 06 грн. (4723 грн. х 22% = 1039,06 грн., на місяць), де 4723 грн. - мінімальна заробітна плата встановлена Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 294-ІХ від 14.11.2019, 22% - ставка ЄСВ).

Мінімальний страховий внесок встановлений з 01.09.2020 по 31.12.2020 становив 1100 грн. (5000 грн. х 22% = 1100,00 грн. на місяць), де 5000 грн. - мінімальна заробітна плата встановлена Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 № 294-ІХ, 22% - ставка ЄСВ).

Враховуючи встановлені обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що підлягає нарахуванню контролюючим органом ЄСВ позивачу у період за грудень 2017 року (704 грн.) та з січня 2018 року по червень 2018 року у розмірі 4914,36 грн. (6 х 819,06 грн.), з жовтня 2018 року (наступного місяця після звільнення), за 2018 рік - 2457,18 грн. (3 міс. (жовтень, листопад, грудень) х 819,06 грн.), за 2019 рік - 11016,72 грн. (12 міс. х 918,06 грн.), за 2020 - 8312,48 грн. (8 міс. (з січня по серпень) х 1039,06 грн. та за вересень-жовтень 2020 - 2200 грн., що у свою чергу і було здійснено контролюючим органом.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.