Справа № 420/17562/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2022-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/17562/21
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Бондара Миколи Володимировича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні статусу інваліда війни, зобов`язання прийняти рішення про надання статусу інваліда війни

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі - Департамент праці та соціальної політики міськради) в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо відмови у наданні статусу інваліда війни;

- зобов`язати прийняти рішення про надання статусу інваліда війни з 15.06.2021 та видати посвідчення «Особа з інвалідністю внаслідок війни».

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив про отримання, під час проходження строкової військової служби та виконання обов`язків військової служби, травми головного мозку з вираженими проявами та частковою втратою слуху. Дані обставини, на думку позивача, підтверджуються довідкою медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) серії 12 ААВ №508336 від 15.06.2021.

На його заяву про надання йому статусу інваліда війни, Департамент праці та соціальної політики міськради відповів відмовою, посилаючись на пункт 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ).

Вважаючи дану відмову протиправною, ОСОБА_1 вказує, що надав, відповідно до Закону №3551-ХІІ всі документи, необхідні для отримання статусу інваліда війни і дані документи підтверджують обставини, що він став інвалідом внаслідок поранення, одержаного під час виконання службових обов`язків.

Проте, відповідач, зазначивши, що надані ним документи не відповідають наведеній нормі, неправильно тлумачить Закон №3551-ХІІ, оскільки підставою для отримання посвідчення інваліда війни є наявність у особи довідки МСЕК про групу та причину інвалідності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції вважав, що аналіз законодавчих положень Закону №3551-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України «Питання медико-соціальної експертизи» від 03.12.2009 №1317 (далі - Постанова №1317) дає підстави для висновку, що для віднесення особи до інвалідів війни, в розумінні пункту 1 частини 2 статті 7 Закону № 3551-ХІІ та отримання відповідного посвідчення, законодавець пов`язує настання інвалідності з такою підставою, як поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних, зокрема, з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами, про що має бути зазначено у висновку МСЕК.

Отже, оскільки інвалідність ОСОБА_1 не пов`язана з захистом Батьківщини або участю в бойових діях у мирний час чи з виконанням службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність законодавчих підстав для встановлення статусу та видачі позивачу посвідчення інваліда війни.

Зазначений висновок, на думку суду, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 25.09.2018 у справі № 806/5085/15.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права адвокат Бондар М. В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат указує на помилковість висновків суду першої інстанції, що травма, отримана позивачем, не пов`язана з виконанням військових обов`язків, оскільки отримана під час військових навчань та призвела до отримання інвалідності.

Адвокат наполягає, що зі змісту частини 1 статті 7 Закону №3551- ХІІ випливає, що для встановлення статусу інваліда війни особа повинна подати документи на підтвердження того, що особа є інвалідом внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків. На його переконання жодних обмежень Закон - №3551- ХІІ не встановлює.

Також адвокат ОСОБА_2 заявив про те, що до спірних правовідносин суд неправильно застосував пункт 1 частини 2 статті 7 Закону №3551- ХІІ, оскільки застосуванню підлягає частина 1 статті 7 даного Закону, яка відносить до осіб з інвалідністю внаслідок війни, зокрема, осіб з числа військовослужбовців діючої армії внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків).

У відзиві на апеляцію Департамент праці та соціальної політики міськради вважаючи її безпідставною та необґрунтованою, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ключовим доводом відзиву є те, що віднесення особи до інваліда війни та ветерана війни безпосередньо пов`язано, а ветераном війни, відповідно до статті 4 Закону №3551- ХІІ, може бути особа, яка брала участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглядається в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 в період з 02.05.1979 по 23.04.1981 проходив строкову військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у званні рядового на посаді механіка-водія, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_2 (а.с.10-13).

Під час проходження військових навчань позивач отримав травму, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби.

Зокрема, під час проведення навчань, внаслідок необережних дій, при проведенні розвантажувальних робіт відбувся несанкціонований запуск двигуна та ривок транспортного засобу МАЗ-502, у зв`язку з чим рядовий ОСОБА_1 разом з розвантажувальним матеріалом випав з кузова, ударившись головою до землі, втратив свідомість. Наведені обставини підтверджуються копією довідки Військової частини НОМЕР_1 від 23.05.1980 №283 (а.с. 14).

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №1928 від 18.06.2018), травма колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1961 р.н. «струс головного мозку з вираженими проявами та частковою втратою слуху, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби» (а.с. 15).

Довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №508336 від 15.06.2021 ОСОБА_1 вперше встановлено ІІ групу інвалідності - травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с.16).

30.07.2021 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики міськради із заявою щодо отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та видачі відповідного посвідчення.

06.08.2021 позивач отримав відповідь такого змісту.

Так, відповідач зазначив, що відповідно до статті 7 Закону №3551-ХІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії, а діючою армією називається частина Збройних Сил держави, залучена до ведення бойових операцій. Зазначена обставина є істотною, оскільки у пункті 1 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ до числа осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами. Департамент праці та соціальної політики міськради наголосив, що враховуючи, що інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби у контексті статті 7 Закону №3551-ХІІ , тобто не пов`язана із захистом Батьківщини або участю в бойових діях у мирний час чи з виконанням службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій, він не може вважатися особою з інвалідністю внаслідок війни.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на таке.

Відповідаючи на доводи адвоката Бондара М.В., що до спірних правовідносин застосуванню підлягає частина 1 статті 7 Закону №3551-ХІІ, яка відносить до осіб з інвалідністю внаслідок війни, у тому числі і осіб з числа військовослужбовців діючої армії внаслідок поранення, одержаного під час виконання обов`язків військової служби та не вимагає участі військовослужбовця у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 4 Закону № 3551-ХІІ ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Статтею 7 Закону № 3551-ХІІ визначено осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

В обґрунтування своїх вимог скаржник покликається на те, що на нього поширюється чинність частини 1 статті 7 Закону № 3551-ХІІ, а суд необґрунтовано застосував пункт 1 частини 2 наведеної статті.

У даному контексті колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини1 статті 7 Закону № 3551-ХІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Зважаючи на наведене, за приписами з пункту 1 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ для визначення права на встановлення статусу особа з інвалідністю внаслідок війни підлягає встановленню, по-перше те: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Як встановлено судом першої інстанцій, інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону №3551-ХІІ.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII) передбачено, що строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до Законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.

Зважаючи на викладене, можна дійти висновку, що проходження строкової служби з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь, не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні статті 7 Закону № 3551-XII; проходження строкової військової служби не обов`язково пов`язане з обставинами, визначеними у пунктах 1 та 2 частини другої статті 7 цього Закону.

Також варто відзначити, що віднесення особи до особи з інвалідністю, внаслідок війни, відповідно до статті 7 Закону №3551-ХІІ безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття ветеран війни, яке міститься у статті 4 цього Закону.

Так, згідно з частиною 1 даної норми, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Отож, є правильним висновок суду першої інстанції, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до осіб з інвалідністю внаслідок війни, є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

За таких умов, оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана з його участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.04.2021 у справі №0540/9350/18-а, від 30.09.2019 у справі №824/32/19-а та від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наслідками викладеного, суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 316 КАС України визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

За результатами апеляційного перегляду, згідно статті 139 КАС України перерозподіл судових витрат не здійснюється.

За приписами пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Бондара Миколи Володимировича, що діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні статусу інваліда війни, зобов`язання прийняти рішення про надання статусу інваліда війни залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 17.03.2022.