Справа № 440/18752/21
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2022-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/18752/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (надалі - відповідач; Полтавський МЦ з надання БПВД), у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо ненадання ОСОБА_1 правової допомоги за заявою від 07.07.2021;

- зобов`язати Полтавський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2021 та призначити захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру;

- відшкодувати з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України завдану ОСОБА_1 неправомірними діями моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Позовна заява зареєстрована канцелярією суду 30 грудня 2021 року за вх. №87345/21.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 07.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського МЦ з надання БПВД із заявою про призначення захисника для надання правової допомоги та складення документів процесуального характеру, однак, листом від 19.07.2021 № 01-24/1112 відповідач надав інформацію щодо підстав відмови у задоволенні вказаної заяви. Позивач вказує, що підстави для відмови у наданні безоплатної вторинної правової допомоги визначені статтею 20 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" та у відповідача такі підстави були відсутні. Зазначає, що звернувся до відповідача для отримання вторинної правової допомоги у порядку ч. 2 ст. 13 Закону України "Про безоплатну правову допомогу", а не для отримання первинної правової допомоги. Позивач вважає, що наведені ним у заяві процесуальні документи для складання не є первинною правовою допомогою, про що зазначено відповідачем, а відносяться до вторинної правової допомоги. Вказує, що надаючи відповідь на заяву позивача, відповідач безпідставно посилається на Закон України "Про звернення громадян" замість Закону України "Про безоплатну правову допомогу". Позивач вважає, що в результаті бездіяльності відповідача він фактично позбавлений права на правову допомогу, передбачену Законом України "Про безоплатну правову допомогу", що призвело до заподіяння йому моральної шкоди, яка відобразилась у втраті можливості скористатися правовою допомогою у зв`язку з відсутністю адвоката для складання документів процесуального характеру за заявою від 07.07.2021. Зазначає, що відчуває постійне напруження та відчуває негативні емоції, зумовлені протиправною бездіяльністю відповідача, які досягли рівня страждань, що свідчить про заподіяння йому моральної шкоди та доводять наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю відповідача та заподіяною моральною шкодою, яку позивачем оцінено у 5000 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від оплати судових витрат задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від оплати судових витрат у справі №440/18752/21. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі №440/18752/21 за позовом ОСОБА_1 до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Витребувано від відповідача Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги докази та встановлено строк для їх надання до суду.

24 січня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 27-39/, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що у заяві про призначення адвоката для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру від 07.07.2021 позивач просив, зокрема, для складення заяв та скарг до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Президента України, Голови Верховної Ради України, Першого заступника Голови Верховної Ради України з приводу винесення вироку суду від 09.06.2005 у рамках кримінальної справи №04580007 за обвинуваченням ОСОБА_1 , які не є документами процесуального характеру, оскільки вони не передбачені положеннями процесуального права. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" позивачу надано безоплатну первинну правову допомогу у формі роз`яснення, оформлену листом від 19.07.2021 № 01-24/1112. Пояснює, що Законом не передбачено прийняття рішення про надання безоплатної первинної правової допомоги, тому наказ про надання первинної правової допомоги не видавався. На думку відповідача, бездіяльності, якою б порушувалися права позивача, ним не допущено, а тому моральної шкоди не завдано, у зв`язку з чим відсутні підстави для її відшкодування.

10 лютого 2022 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив /а.с. 131-133/, у якій зазначено, що відповідач невірно застосовуючи норми Закону України "Про безоплатну правову допомогу", ухиляється від виконання покладених на нього завдань, що виражається у бездіяльності, внаслідок чого позивач позбавлений правової допомоги, про яку просив у заяві від 07.07.2021. Позивач вважає, що відповідач безпідставно посилається на приписи Закону України "Про звернення громадян" та у порушення вимог Закону України "Про безоплатну правову допомогу" не призначив адвоката, не склав правових документів (заяв, скарг) за заявою ОСОБА_1 , а надання відповідачем листа-відповіді не може кваліфікуватися як надання безоплатної первинної допомоги.

16 лютого 2022 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив /а.с. 135-137/, у яких відповідачем зазначено, що 19.07.2021 заяву ОСОБА_1 від 07.07.2021 відповідачем розглянуто та відповідно до пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" позивачу надано безоплатну первинну правову допомогу у формі роз`яснення (консультації) з детальним описом його подальших дій для отримання ним інформації, яка для позивача є необхідною, від її безпосередніх розпорядників. Вказує, що Законом не передбачено прийняття рішення про надання (відмову у наданні) безоплатної правової допомоги, тому Місцевим центром відповідні рішення не приймалися. Пояснює, що оскільки позивач має особливий статус, йому запропоновано для отримання безоплатної правової допомоги звернутися до консультаційного пункту доступу до безоплатної правової допомоги на базі Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)", який працював 13.10.2021, 10.11.2021, 08.12.2021, 12.01.2022, до якого ОСОБА_2 не звернувся.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

ОСОБА_1 є засудженим до покарання у вигляді довічного позбавлення волі та відбуває покарання у Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№23)", що підтверджується довідкою Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" від 22.09.2021 /а.с.17/ та довідкою Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" по особовій справі /а.с. 41/.

Позивач через Державну установу "Полтавська установа виконання покарань (№23)" направив до Полтавського МЦ з надання БПВД заяву про призначення захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру від 07.07.2021 вих. № П-1522 /а.с. 6, 42/, в якій просив призначити захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру, зокрема, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Президента України, Голови Верховної Ради України, Першого заступника Голови Верховної Ради України заяв та скарг з приводу винесення вироку суду від 09.06.2005 р. в рамках к/с №04580007 за обвинуваченням ОСОБА_1 .

Вказана заява із супровідним листом ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)" та довідкою по особовій справі позивача /а.с. 41/ надійшла до Полтавського МЦ з надання БПВД 12.07.2021 за вх. № 1147/01-24 /а.с. 40/.

Листом від 19.07.2021 № 01-24/1112, надісланим на адресу ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)" для вручення ОСОБА_1 , Полтавський МЦ з надання БПВД за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.07.2021 вих. № П-1522 повідомлено, що обставини справи та деталі порушеного питання у заяві позивача не зазначено. Роз`яснено приписи статей 3, 5, 15, 16 Закону України "Про звернення громадян".

Вказано, що зважаючи на те, що у своїй заяві позивач просить надати безоплатну правову допомогу для складання документів, які передбачені Законом України "Про звернення громадян", Місцевим центром у відповідності до вимог статті 7 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" надано ОСОБА_1 безоплатну первинну правову допомогу, а саме, роз`яснено порядок подання та вимоги до змісту заяв, скарг. Складення Місцевим центром проектів заяв та скарг не являється можливим, оскільки у заяві ОСОБА_1 відсутній деталізований опис суті порушеного питання, що обов`язково міститься у звернення громадянина, відповідно до частини 7 статті 5 Закону України "Про звернення громадян". Додатково проінформовано, що ОСОБА_1 має можливість отримати безоплатну правову допомогу 11.08.2021 та 08.09.2021 з 10-00 до 11-00 під час роботи консультаційного пункту в приміщенні Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" /а.с. 9, 43/.

Вважаючи, що Полтавським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги допущено протиправну бездіяльність щодо ненадання правової допомоги за заявою від 07.07.2021, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначено у Законі України "Про безоплатну правову допомогу" від 02.06.2011 №3460-VI (далі - Закон №3460-VI).

Статтею 1 Закону №3460-VI передбачено, що безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел; правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Згідно зі статтею 3 Закону №3460-VI право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

За приписами частини 1 статті 7 Закону №3460-VI безоплатна первинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону №3460-VI безоплатна первинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) надання правової інформації; 2) надання консультацій і роз`яснень з правових питань; 3) складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); 3-1) надання консультацій, роз`яснень та підготовка проектів договорів користування земельними ділянками (оренда, суборенда, земельний сервітут, емфітевзис, суперфіцій) для сільського населення - власників земельних ділянок; 4) надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Статтею 8 Закону №3460-VI передбачено, що право на безоплатну первинну правову допомогу згідно з Конституцією України та цим Законом мають усі особи, які перебувають під юрисдикцією України.

Статтею 9 Закону №3460-VI до суб`єктів надання безоплатної первинної правової допомоги в Україні віднесено: 1) органи виконавчої влади; 2) органи місцевого самоврядування; 3) фізичні та юридичні особи приватного права; 4) спеціалізовані установи; 5) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №3460-VI безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

Частиною 2 статті 13 Закону №3460-VI визначено, що безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону №3460-VI передбачено, що право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України, зокрема, мають особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону.

Статтею 15 Закону №3460-VI передбачено, що суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 16 Закону №3460-VI Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські) та місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правової допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної вторинної правової допомоги.

Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням.

Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечують надання всіх видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.

Повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України.

Так, відповідно до пункту 13 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.05.2016 № 1487/5) місцеві центри відповідно до покладених на них завдань, зокрема: розглядають звернення осіб про надання безоплатної первинної правової допомоги протягом десяти днів з дня надходження зазначеного звернення (пп. 4); надають правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань (пп. 5); забезпечують складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (пп. 6); забезпечують представництво інтересів осіб, визначених пунктами 1-2-3, 8-14 частини першої та частиною другою статті 14 Закону, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами на підставі довіреності, виданої особою, яка звернулася за наданням безоплатної вторинної правової допомоги, а також надання інших видів правових послуг безоплатної вторинної правової допомоги таким особам (пп. 10); забезпечують складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами, залучають у встановленому порядку перекладача (сурдоперекладача), видають доручення адвокатам / уповноважують працівників місцевих центрів для надання безоплатної вторинної правової допомоги таким особам; скасовують у разі необхідності видані адвокатам доручення в установленому порядку; (пп. 11); розглядають звернення суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу та перевіряють належність особи до категорій осіб, які мають право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, у встановленому порядку (пп. 15); приймають рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в її наданні (пп. 16).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17 Закону №3460-VI Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Порядок розгляду звернення особи про надання безоплатної вторинної правової допомоги визначений статтею 19 Закону №3460-VI, частинами 1, 3, 4 якої передбачено, що у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги. Якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи. Якщо особа не має підстав для отримання безоплатної вторинної правової допомоги, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги і надсилає копію цього рішення особі, яка звернулася про надання такої допомоги, з одночасним роз`ясненням порядку оскарження рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону №3460-VI особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону; 2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу; 3) вимоги особи про захист або відновлення її прав є неправомірними; 4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога з одного і того ж питання; 5) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правової допомоги.

Аналіз наведених правових норм права дає підстави для висновку, що право на отримання безоплатної правничої допомоги гарантовано Конституцією України, а зміст і порядок реалізації такого права визначено у Законі України "Про безоплатну правову допомогу" від 02.06.2011 №3460-VI.

Вказаний Закон виокремлює два види безоплатної правової допомоги: 1) безоплатну первинну правову допомогу, яка надається в повному обсязі усім особам, які перебувають під юрисдикцією України та 2) безоплатну вторинну правову допомогу, яка надається певній категорії осіб, у випадках, передбачених цим Законом.

Перелік правових послуг, які охоплює безоплатна первинна правова допомога, а також порядок їх надання, відмінний від переліку та порядку надання правових послуг в межах безоплатної вторинної правової допомоги. Ця відмінність зумовлена тим, що за приписами Закону №3460-VI безоплатна первинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина 1 статті 7 Закону №3460-VI), а безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя (частина 1 статті 13 Закону №3460-VI).

З огляду на викладене до переліку правових послуг в межах безоплатної первинної правової допомоги Законом №3460-VI віднесено, зокрема, такі види правових послуг, як надання правової інформації; надання консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру), тоді як безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Отже, в межах безоплатної первинної правової допомоги можуть бути складені усі документи правового характеру (заяви, скарги та інші документи), крім документів процесуального характеру, складення яких є правовою послугою в межах надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Законодавство України не містить визначення понять "документ правового характеру", "документ процесуального характеру". Водночас аналіз змісту положень Закону №3460-VI у їх взаємозв`язку свідчить, що документ правового характеру є поняттям більш широким і включає заяви, скарги, інші документи, в тому числі і документи процесуального характеру.

Аналізуючи поняття "документів процесуального характеру", складання яких Законом України "Про безоплатну правову допомогу" визначається як правова послуга в межах безоплатної вторинної правової допомоги, суд бере до уваги, що безоплатна вторинна правова допомога полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно із частиною 2 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур. За змістом частини 1 статті 8 вказаного Закону ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Судові процедури регламентовані в Україні такими процесуальними законами як Цивільний процесуальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Господарський процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України. Усі ці процесуальні закони оперують таким поняттям як "процесуальний документ", який складається як судом, так і іншими учасниками процесу.

Так, зокрема, частиною 2 статті 35 КПК України визначено, що матеріали кримінального провадження, скарги, заяви, клопотання та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, яка здійснюється працівниками апарату відповідного суду в день надходження таких матеріалів.

Відповідно до частин 2, 5 статті 14 ЦПК України позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Аналогічні положення визначені у статті 18 КАС України, статті 6 ГПК України.

Отже, саме процесуальними законами передбачені види, порядок складення і подання процесуальних документів.

Суд також враховує, що за приписами пункту 5 частини 1 статті 27 Закону №3460-VI Закону №3460-VI Кабінет Міністрів України встановлює розмір та порядок оплати діяльності суб`єктів надання безоплатної вторинної правової допомоги.

За змістом пункту 12 Методики обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 465 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 р. № 1048) для цілей цієї Методики документами процесуального характеру вважаються виключно документи, передбачені відповідними процесуальними кодексами.

Зважаючи на викладене вище, проаналізувавши норми Закону України "Про безоплатну правову допомогу" та інших актів законодавства, суд приходить до висновку, що під документом процесуального характеру, складення якого є правовою послугою в межах безплатної вторинної правової допомоги, у Законі України "Про безоплатну правову допомогу" розуміється документ, що складається відповідно до вимог процесуального закону.

Судом встановлено, що позивач, звертаючись через ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)" до Полтавського МЦ з надання БПВД із заявою про призначення захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру від 07.07.2021 вих. № П-1522 /а.с. 6, 42/, просив

призначити захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру, зокрема, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Президента України, Голови Верховної Ради України, Першого заступника Голови Верховної Ради України заяв та скарг з приводу винесення вироку суду від 09.06.2005 р. в рамках к/с №04580007 за обвинуваченням ОСОБА_1 .

Суд враховує, що відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 статті 20 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Частиною 5 статті 22 КПК України передбачено, що захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником.

Порядок апеляційного оскарження визначений статтею 395 КПК України, відповідно до частини 1 якої апеляційна скарга подається: 1) на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення; 2) на ухвали слідчого судді чи ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 45 КПК України захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).

За визначеннями, встановленими статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI /далі - Закон № 5076-VI/, адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 1 статті 19 Закону № 5076-VI передбачено, що видами адвокатської діяльності є, зокрема складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Пунктами 1 та 4 частини 1 статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

З аналізу наведеного правового регулювання слідує, що захисником призначається адвокат для надання такого виду вторинної правової допомоги як захист у межах здійснення кримінального провадження, в тому числі щодо складення документів процесуального характеру.

Згідно з приписами частини 3 статті 21 «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» особа, позбавлена волі, може звернутись із письмовим зверненням до Уповноваженого або його представників.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Вимоги до звернення визначені статтею 5 Закону України «Про звернення громадян».

За приписами статті 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Враховуючи викладене, заява (скарга) до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Президента України, Голови Верховної Ради України, Першого заступника Голови Верховної Ради України не є документами процесуального характеру, оскільки передбачені не процесуальним законом, заява позивача від 07.07.2021 не стосувалася питання складення документів процесуального характеру, оскільки складення заяв та скарг до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Президента України, Голови Верховної Ради України, Першого заступника Голови Верховної Ради України з приводу винесення вироку суду від 09.06.2005 р. в рамках к/с №04580007 за обвинуваченням ОСОБА_1 не передбачено нормами процесуального права, а передбачено положеннями матеріального права, зокрема Законом України "Про звернення громадян". Також у вказаній заяві позивач не порушував питання здійснення його захисту в межах кримінального провадження в порядку, визначеному КПК України, представництва інтересів в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами.

За наведених обставин, враховуючи зміст заяви позивача від 07.07.2021 вих. № П-1522 /а.с. 6, 42/ про призначення захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру, яка не стосувалася питань надання безоплатної вторинної правової допомоги, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно надано позивачу листом від 19.07.2021 № 01-24/1112 безоплатну первинну правову допомогу (шляхом роз`яснення порядку подання заяви (скарги)). Зазначено, що складення Місцевим центром проектів заяв та скарг не являється можливим, оскільки у заяві ОСОБА_1 відсутній деталізований опис суті порушеного питання, що обов`язково міститься у звернення громадянина, відповідно до частини 7 статті 5 Закону України "Про звернення громадян". Додатково проінформовано, що ОСОБА_1 має можливість отримати безоплатну правову допомогу 11.08.2021 та 08.09.2021 з 10-00 до 11-00 під час роботи консультаційного пункту в приміщенні Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" /а.с. 9, 43/.

Підстави для прийняття рішення про відмову у наданні безоплатної вторинної правової допомоги у відповідача були відсутні, оскільки у заяві від 07.07.2021 позивач не просив надати правові послуги, які охоплюються наданням безоплатної вторинної правової допомоги.

Таким чином, суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідачем допущено бездіяльність щодо ненадання ОСОБА_1 правової допомоги за заявою від 07.07.2021, що призвела до позбавлення останнього права на отримання безоплатної вторинної правової допомоги.

Посилання позивача на ту обставину, що відповідач безпідставно за його заявою від 07.07.2021 не призначив адвоката для складення процесуальних документів, як того вимагає Закон України "Про надання правової допомоги", судом оцінюються критично, оскільки в рамках надання безоплатної первинної правової допомоги, за якою фактично звернувся позивач, в силу норм вказаного Закону виключена як можливість надання захисника (адвоката), так і можливість складення заяв, скарг та інших документів процесуального характеру.

Беручи до уваги те, що позивачу надано безоплатну первинну правову допомогу за його заявою у формі роз`яснення (консультації), копію якого позивачем додано до позову /а.с. 9/, суд дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача, а відтак, і про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги позивача про протиправною бездіяльності Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо ненадання ОСОБА_1 правової допомоги за заявою від 07.07.2021.

Позовні вимоги про зобов`язання Полтавський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2021 та призначити захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру, а також про відшкодувати з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України завдану ОСОБА_1 неправомірними діями моральну шкоду в розмірі 5000 грн. є похідними від попередньої (основної) позовної вимоги.

Таким чином, за відсутності підстав для задоволення основної позовної вимоги, відсутні й підстави для задоволення похідних вимог про зобов`язання вчинити певні дії та про відшкодування моральної шкоди.

Отже, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 належить відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 77, 139, 229, 241-245, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23" Міністерства юстиції України, вул. Пушкіна, 91, м. Полтава, 36014) до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (ідентифікаційний код 39788483, вул. Європейська, 37/40, м. Полтава, 36011) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сич