Справа № 160/3316/22
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2022-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2022 року Справа № 160/3316/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДВАНСЕД МЕДІА ГРУПП» до відповідача-1: Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відповідача-2: Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -
14 лютого 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АДВАНСЕД МЕДІА ГРУПП» до відповідача-1: Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відповідача-2: Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- зобов`язати Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надіслати до Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подання про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «АДВАНСЕД МЕДІА ГРУПП» суми 256,13 гривень судового збору;
- стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області суму 256,13 гривень судового збору;
- стягнути з Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) суму 37 809, 61 гривня виконавчого збору та 807, 06 гривень витрат виконавчого провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач у строк, наданий судом, відзив на адміністративний позов або заяву про визнання позову не надав.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на примусовому виконанні у Центрально-Міському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебували виконавчі листи Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, видані у справі № 216/2916/19, датовані 07.04.2020 року, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвансед Медіа Групп», Приватного підприємства «Правовий центр - Гарант», ОСОБА_2 , про захист честі, гідності та ділової репутації, а саме: щодо зобов`язання вчинити певні дій, та щодо стягнення судового збору.
07.08.2020 року державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67755859 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа № 216/2916/19 від 07.04.2020 року, щодо стягнення судового збору.
В межах даного виконавчого провадження, державним виконавцем було винесено постанови: від 07.08.2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 25,61 гривень; від 07.08.2020 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 269,02 гривень; від 13.08.2020 року про арешт коштів боржника на загальну суму 550,76 гривень.
12.08.2020 року відповідачем-1 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62789692 з примусового виконання виконавчого листа № 216/2916/19 від 07.04.2020 року.
В межах даного виконавчого провадження було винесено наступні постанови: від 12.08.2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 18 892,00 гривні; від 12.08.2020 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 269,02 гривень.
Також 12.08.2020 року відкрито виконавче провадження №62790306 з примусового виконання виконавчого листа № 216/2916/19 від 07.04.2020 року, в межах якого винесено постанови: від 12.08.2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 18 892,00 гривні; від 12.08.2020 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 269, 02 гривень.
Як свідчать матеріали справи та підтверджено даними Єдиного державного реєстру судових рішень і бази «Діловодство спеціалізованого суду», до Дніпропетровського окружного адміністративного суду було подано позовну заяву про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчих провадження № 62755859 від 07.08.2020 року, № 62789692 від 12.08.2020 року та № 62790306 від 12.08.2020 року, відповідно до яких стягувачем є ОСОБА_1 , а боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю «АДВАНСЕД МЕДІА ГРУПП», та постанов, які мають похідний характер, а саме: про стягнення виконавчих зборів, про арешт коштів боржника, про розмір мінімальних витрат.
На підставі вказаних постанов, відповідачем-1 було відкрито окремі виконавчі провадження, які об`єднано у зведене виконавче провадження № 63042663, та в межах якого 16.09.2020 року прийнято постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 71 074,20 грн.
Як зазначив позивач, 05.10.2020 року в примусовому порядку з рахунків позивача на підставі даної постанови, вказані кошти списано, та станом на день звернення до суду із даним позовом виконавчі провадження завершено.
Також, встановлено, позивач звертався до відповідача-1 з заявою про повернення примусово стягнутих коштів.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, виконавче провадження підлягає закінченню.
Згідно з частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Як передбачено частинами першою, другою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з:
1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;
2) авансового внеску стягувача;
3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Відповідно до частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Виконавчий збір визначається частиною першою цієї ж статті Закону як збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Згідно ч. 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частинами першою, четвертою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Грошові суми, стягнуті до Державного бюджету України або місцевих бюджетів, перераховуються в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Отже підставами для повернення стягнутого виконавчого збору є:
1) закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню;
2) визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
При цьому, процедура, яка б передбачала повернення коштів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», вказаними вище нормами прямо не передбачена.
Однак процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженимнаказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (заголовок вказаного Порядку на час розгляду справи змінено згідно з наказом Міністерства фінансів № 507 від 17.08.2020 на «Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій») /далі по тексту - Порядок №787, у редакції на час виникнення спірних правовідносин/.
Згідно із пунктом 2 Порядку № 787, він визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії.
Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті, відповідно до пункту 3 Порядку № 787 /у редакції на час виникнення спірних правовідносин/, здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.
Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані заяві платника.
Вказаний абзац пункту 3 Порядку № 787 зазнав змін і наказом Міністерства фінансів № 507 від 17.08.2020 викладений у новій редакції, яка визначає, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.
Повернення платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або Казначействі, вказані заяві платника.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 787 у чинній редакції, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.
Копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається платником до відповідного головного управління Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.
Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.
Отже, Порядком № 787 встановлено чіткий алгоритм дій щодо повернення таких платежів.
Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Таким чином, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом у спірних правовідносинах є Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), то саме на відповідача-1 покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Таким чином, відповідно до Порядку № 787, обов`язковою умовою для повернення надміру зарахованих до бюджету коштів є підготовка органами, що контролюють справляння надходжень бюджету, відповідного подання.
Враховуючи, що постанови про стягнення виконавчого збору від 07.08.2020 р., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.08.2020 р., про арешт коштів боржника від 13.08.2020 року у виконавчому провадженні №62755859, постанови про стягнення виконавчого збору від 12.08.2020 р., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 12.08.2020 р. у виконавчому провадженні №62789692, від 12.08.2020 р., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 12.08.2020 р. у виконавчому провадженні №62790306, винесені Центрально-міським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), скасовані в судовому порядку, позивач має право на повернення стягнутих в рамках відповідного виконавчого провадження сум, якому кореспондує відповідний обов`язок відповідача-1 вчинити дії, спрямовані на повернення таких сум позивачу.
Враховуючи вказане вище, а також зважаючи на те, що позивач звернувся саме до відповідача-1, який фактично і мав подати до відповідного органу казначейства таку заяву про повернення надміру (помилково) сплачених коштів, оскільки повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, тобто органу державної виконавчої служби разом зі заявою про повернення коштів з бюджету, суд має підстави для визнання бездіяльності відповідача-1, яка полягає у непідготовці подання до територіального органу Державної казначейської служби України про повернення позивачу суми 256,13 грн. судового збору, що була надміру (помилково) зарахована до бюджету та зобов`язання сформувати таке подання і направити його до територіального органу Державної казначейської служби України.
Натомість, оскільки виконавчий збір та мінімальні витрати виконачого провадження були зараховані на розрахунок органу ДВС, суд приходить до висновку, що вищевказаний Порядок повернення коштів на дані правовідносини не розповсюджується.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Тому, з метою повного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом:
- визнання протиправною бездіяльності відповідача-1, яка полягає у непідготовці подання до територіального органу Державної казначейської служби України про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «АДВАНСЕД МЕДІА ГРУПП» суми 256,13 гривень судового збору, що були надміру (помилково) зараховані до бюджету та зобов`язання сформувати таке подання і направити його до територіального органу Державної казначейської служби України.
- зобов`язання Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надіслати до Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подання про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «АДВАНСЕД МЕДІА ГРУПП» суми 256,13 гривень судового збору;
- стягнення з Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) суми 37 809, 61 грн. виконавчого збору та 807,06 грн. витрат виконавчого провадження.
При цьому, суд вважає передчасною вимогу позивача про стягнення з органу казначейської служби суми 256,13 грн. судового збору, оскільки на час постановлення рішення у справі у суду відсутні підстави вважати, що подання, скероване органом ДВС до органу казначейства, не буде належним чином виконане.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Під час розгляду цієї справи встановлено, що 31.01.2022 року позивачем (клієнт) укладено договір про надання праової допомоги №3101 з адвокатом - Гореліковим М.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2616), а 31.01.2022р. між сторонами за цим договором укладено додаткову угоду, яка є його невід`ємною частиною, і умовами цієї додаткової угоди визначено, що відповідно до п.3.1 Договору №31.01.2022, сторони погодили, що клієнт оплачує адвокату гонорар в розмірі 15 000,00 грн., при цьому докази щодо оплати позивачем зазначеної суми в матеріалах справи відсутні. Також відсутній акт виконаних робіт, з якого можливо встановити обсяг та зміст наданих професійних правничих (юридичних) послуг.
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.
Положеннями ч. 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Конституційним Судом України, у п.3.2 рішення від 30.09.2009 р. (№ 23-рп/2009) у справі № 1-23/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного вбачається, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.
Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, і аналогічний висновок зроблено Верховним Судом під час розгляду справи № 922/445/19 та викладено у постанові від 03.10.2019р.
Європейський суд з прав людини, у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гічайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. справі «Меріт проти України», зробив висновок про те, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що витрати позивача на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АДВАНСЕД МЕДІА ГРУПП» до відповідача-1: Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відповідача-2: Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), яка полягає у непідготовці подання до територіального органу Державної казначейської служби України про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «АДВАНСЕД МЕДІА ГРУПП» суми 256,13 грн. судового збору, що була надміру (помилково) зарахована до бюджету та зобов`язати сформувати таке подання і направити його до територіального органу Державної казначейської служби України.
Стягнути з Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АДВАНСЕД МЕДІА ГРУПП» суму 37 809,61 грн. виконавчого збору та 807,06 грн. витрат виконавчого провадження.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АДВАНСЕД МЕДІА ГРУПП» понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4928,61 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, набирає законної сили у строк та порядку, визначеному ст.272 КАС України.

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, оскаржується у строк та порядку, встановленому ч. 6 ст.287 КАС України.

Суддя В.В. Кальник