Справа № 160/26933/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
24.12.21 р. ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області в якому просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням по справі №160/9253/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» з 09.06.2020 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 09 червня 2020 року пенсію за віком відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», виходячи з розрахунку складових заробітної плати у відповідності до абз. 1,2,6, п.4 та п.6 Порядку призначення пенсій деяким категорія осіб, затвердженого постановою КМУ від 14.09.2016 року №622 із змінами та доповненнями для обчислення пенсії держслужбовця у середніх розмірах виплат, з яких було сплачено ЄСВ за травень місяць 2020 року та з урахуванням всіх складових заробітної плати, з яких було сплачено ЄСВ.
На виконання рішення по справі №160/9253/20 позивачем подано відповідну заяву до пенсійного органу. Однак, 04.06.2021 на адресу позивача надійшов лист №І-341-02/1 від 26.05.2021, відповідно до якого 26.05.2021 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та рішення №160/9253/20 виконано у повному обсязі. ОСОБА_1 наголошує, що рішення виконано частково, а саме: замість вірного Порядку №622 застосовано Порядок №750.
Вважаючи, що рішення виконано не у повному обсязі, позивач звернулась із відповідними вимогами до суду.
07.02.2022 представником відповідача подано письмовий відзив на позов, в якому представник просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач звернулась до управління із заявою від 09.06.2020 року щодо перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», проте їй було відмовлено в цьому, оскільки вказаним Законом не передбачено порядок перерахунку пенсії державним службовцям. Вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій не є обгрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного відповідач просить відмовити у задоволенні позову.
09.02.2022 від позивача на електронну адресу суду та 09.02.2022 засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що позивач заперечує всі доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно із ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст. 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09.06.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Рішенням від 14.09.2020 по справі №160/9253/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» з 09.06.2020 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 09 червня 2020 року пенсію за віком відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», виходячи з розрахунку складових заробітної плати у відповідності до абз. 1,2,6, п.4 та п.6 Порядку призначення пенсій деяким категорія осіб, затвердженого постановою КМУ від 14.09.2016 року №622 із змінами та доповненнями для обчислення пенсії держслужбовця у середніх розмірах виплат, з яких було сплачено ЄСВ за травень місяць 2020 року та з урахуванням всіх складових заробітної плати, з яких було сплачено ЄСВ.
04.06.2021 позивач отримала лист №І-341-02/1 від 26.05.2021, відповідно до якого 26.05.2021 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та рішення №160/9253/20 виконано у повному обсязі. ОСОБА_1 наголошує, що рішення виконано частково, а саме: замість вірного Порядку №622 застосовано Порядок №750.
Отже, спір між сторонами виник з підстав неправомірності та необґрунтованості відмови відповідача у перерахунку позивачу пенсії на підставі Закону України «Про державну службу».
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з вимогами ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
У правовій позиції Верховного Суду, що висловлена у рішенні від 04 квітня 2018 року (зразкова справа №822/524/18) зазначено, що після 01 травня 2016 року зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03 травня 1994 року (чинного до 01 травня 2016 року)- далі Порядок №283 визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Згідно ч. 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів апарату Національного банку України, Республіканського банку Криму, управління по місту Києву та Київській області, обласних управлінь Національного банку України.
Щодо відмови у прийняття наданих позивачем довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії, то суд також вважає необґрунтованою таку відмову з наступних підстав.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року № 622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями. - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.
Постановою Правління ПФУ від 17.01.2017 року № 1-3 затверджено форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-УІІІ пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу».
Таким чином, відповідач протиправно відмовив позивачу у врахуванні цих довідок.
В обґрунтування заперечень, в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів, відповідно до ст.ст. 73, 74,76 КАС України, які свідчать про те, що позивачка не має право на призначення пенсії державного службовця.
Отже, відповідачем не наведено жодних порушень з боку позивача, які б відповідно до чинного законодавства стали підставою для відмови в призначенні пенсії державного службовця, тобто порушено право позивача на отримання пенсії, яке підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 908,00 грн., що документально підтверджується квитанцією № 36263843 від 22.12.2021.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко