Справа № 420/11296/21
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2022-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/11296/21
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурії О.В.,
судді -Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі - відповідач-1, ГУ ПФУ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі - відповідач-2, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якому просила:

- визнати неправомірним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.12.2020 року №53 про відмову в призначенні пенсії;

- визнати неправомірним і скасувати рішення Відділу перерахунків пенсій №2 Управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 27.04.2021 року №53 про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати уповноважене управління пенсійного фонду України повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком та провести нарахування, призначення та виплату пенсії, відповідно до Порядку обчислення пенсій та законодавства, в редакції станом на 01.01.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що рішення відповідачів є протиправними та підлягають скасування, оскільки приймаючи оскаржувані рішення про відмову у призначенні пенсії відповідачі виходили з того, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж та позивач має право на зниження пенсійного віку лише на 1 рік, що на думку позивача порушує її право на призначення пенсії. Позивач стверджує, що має право на призначення пенсії за віком у віці 54-х років з врахуванням зниження пенсійного віку, оскільки на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на зниження пенсійного віку та страхового стажу на 6 років, в наслідок чого має страховий стаж 20 років 6 місяців і 18 днів, що надає їй право на призначення пенсії з 01.05.2019 року.

Дану справу було розглянуто судом першої інстанції у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 01.05.1966 року народження.

Згідно посвідчення Серії НОМЕР_1 , виданого 18.06.2002 року, має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи категорії 3, та має права та пільги, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», для осіб, які постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони постійно проживали на день аварії або на 1 січня 1993 року у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні добровільного відселення не менше трьох років.

Відповідно довідки №ВО-317 від 05.02.1993 року, виданої Житомирською обласною державною адміністрацією, позивач постійно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення на день аварії або на 1 січня 1993 року проживала на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років у м. Коростень Житомирської області.

Згідно постанови КМ України від 12.01.1993 року №17-Р (як доповнення до Постанови №106 від 23.07.1991 року) м. Коростень відносився до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно довідки №179 від 24.07.2017 року, виданої Виконкомом Коростенської міської ради Житомирської області, позивач проживала у м. Коростень Житомирської області з 15.08.1986 року по 27.04.1990 року.

15.12.2020 року позивач звернулась до Білгород-Дністровського об`єднаного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи». До заяви було додано: паспорт та ідентифікаційний код; трудова книжка НОМЕР_2 від 19.06.1984 року; довідка №536-К від 26.11.2020 року; довідка №81 від 13.11.2020 року; довідка №ВО-317 від 05.02.1993 року; довідка №179 від 24.07.2017 року; довідка №80 від 13.11.2020 року; свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 04.03.1988 року; НОМЕР_4 від 27.02.1990 року; свідоцтво про шлюб НОМЕР_5 від 08.1985 року; посвідчення постраждалого від НОМЕР_6 від 18.06.2002 року.

За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в Одеській області було прийнято рішення від 17.12.2020 року №53 про відмову в призначенні пенсії.

В обґрунтування відмови відповідач зазначив, що період проживання позивача в зоні гарантованого, добровільного відселення складає 3 роки 8 місяців, страховий стаж складає 16 років. За таких обставин право на пенсію зі зниженням пенсійного віку за даних умов позивач набуде по досягненню 59 років, за наявності страхового стажу не менше 31 рік. Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - право на пенсію за віком позивач набуде в 65 років.

21.04.2021 року позивач вдруге звернулась із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» та надала додаткові документи про наявний стаж роботи (довідку про перебування в органах Пенсійного фонду України, як фізична особа - підприємець, довідку про підтвердження наявного трудового стажу від 19.03.2021 року №11, свідоцтво про народження дітей 17.02.1988 року та 15.02.1990 року, та посвідчення дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи).

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який уповноважений розглянути подану заяву - відділ перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було прийнято рішення від 27.04.2021 року №53 про відмову в призначенні пенсії.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що період проживання позивача в зоні гарантованого, добровільного відселення складає 3 роки 8 місяців, страховий стаж складає 20 років 6 місяців 18 днів. Право на пенсію зі зниженням пенсійного віку за даних умов позивач набуде в 59 років за наявності страхового стажу не менше 31 року. За наявності стажу 20 років 6 місяців, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком заявниця набуває в 63 роки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на час звернення із заявами про призначення пенсії 15.12.2020 року та 21.04.2021 року не набула право на пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів не може погодитись з таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно із ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 4 п.2 ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

З наведеного вбачається, що право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993 року, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986 року) по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, для отримання особою зниження пенсійного віку на початкові 3 роки та на додаткові 1 рік за 2 роки проживання або роботи, необхідно було виконати дві умови, а саме, постійно прожити або постійно відпрацювати у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993 року та постійно прожити або постійно відпрацювати у вказаній зоні в період з 26.04.1986 року по 31.07.1986 року.

В той час, як для отримання зниження пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, необхідно було постійно прожити або постійно відпрацювати у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993 року.

Згідно матеріалів справи, а саме трудової книжки позивача НОМЕР_2 (а.с.6, оборотна сторона аркуша справи), остання з 14.05.1985 року по 16.02.1993 року відпрацювала на Коростенському фарфоровому заводі ім. Дзержинського знімачем-укладальником у живописному цеху; учнем відвідника живописного цеху; відвідником другого та третього рангу.

Крім цього з архівної довідки, виданої архівним відділом виконавчого комітету Коростенської міської ради №236-К від 26.11.2020 року (а.с.7), на підставі документальних матеріалів ЗАТ «Акціонерного товариства закритого типу Коростенський фарфор» (Коростенський фарфоровий завод ім. Дзержинського) з розрахункових відомостей нарахування заробітної плати працівників з травня 1985 року по грудень 1992 року, вбачається, що позивач значиться як працівник вказаного заводу. В примітках вказаної довідки зазначено, що у розрахункових відомостях нарахування заробітної плати працівників з січня 1986 року по жовтень 1986 року та за 1993 рік нарахування на ОСОБА_1 не виявлено, розрахункова відомість за 1986 рік муфельний цех, знімачі-укладальники в архівний відділ на зберігання не передавалась.

З наведеного вбачається, що позивач з 14.05.1985 року по 16.02.1993 року відпрацювала на Коростенському фарфоровому заводі ім. Дзержинського, тобто 7 років і 9 місяців, в тому числі і в період з 26.04.1986 року по 31.07.1986 року.

Такі обставини свідчать про те, що позивачем було виконано дві вищевказані умови для отримання зниження пенсійного віку на початкові 3 роки та на додаткові 1 рік за 2 роки роботи.

Щодо оскарження позивачем рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 17.12.2020 року №53 про відмову в призначенні пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

Однією з підстав для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, згідно вказаного спірного рішення, є недостатність розміру страхового стажу, який на той час складав 16 років 0 місяців та 8 днів.

З позовної заяви вбачається, що позивач погоджується з таким доводом ГУ ПФУ в Одеській області, оскільки зазначає, що після отримання оскаржуваного рішення про відмову, ознайомившись з його змістом, продовжила збирати додаткові документи та довідки. Будь яких аргументів, які спростовують вказаний вище довід пенсійного фонду, щодо недостатність розміру страхового стажу, в позовній заяві не наведено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимога позивача про визнання неправомірним і скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 17.12.2020 року №53 про відмову в призначенні пенсії, задоволенню не підлягає.

Щодо оскарження позивачем рішення Відділу перерахунків пенсій №2 Управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 27.04.2021 року №53 про відмову в призначенні пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

З оскаржуваного рішення вбачається, що пенсійний фонд, розглянувши заяву позивача та додані до неї документи, встановив, що період проживання позивача в зоні гарантованого, добровільного відселення складає 3 роки 8 місяців, а страховий стаж 20 років 6 місяців і 18 днів, та дійшов до висновку, що право на пенсію зі зниженням пенсійного віку за даних умов позивач набуде в 59 років за наявності страхового стажу не менше 31 року, оскільки вказаний період проживання позивача у вказаній зоні надає позивачу право на зниження пенсійного віку та страхового стажу лише на 1 рік.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач під час здійснення аналізу доданих до заяви позивача документів зробив свій висновок лише на підставі розміру періоду проживання позивача в зоні гарантованого, добровільного відселення, залишивши поза увагою дані трудової книжки, згідно якої лише строк праці позивача на Коростенському фарфоровому заводі ім. Дзержинського, який знаходиться в зоні гарантованого, добровільного відселення, складає 7 років і 9 місяців (з 14.05.1985 року по 16.02.1993 року), який в тому числі припадає на період з 26.04.1986 року (момент аварії) по 31.07.1986 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів робить висновок про необґрунтованість рішення Відділу перерахунків пенсій №2 Управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 27.04.2021 року №53 про відмову в призначенні пенсії, а тому позовні вимоги про скасування вказаного рішення підлягають задоволенню.

Також підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов`язання уповноваженого управління пенсійного фонду України повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком.

За таких обставин, колегія суддів робить висновок про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував та не зробив аналіз даних наведених у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 та в архівній довідці №236-К від 26.11.2020 року.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якої позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Відділу перерахунків пенсій №2 Управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 27 квітня 2021 року №53 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду наведених у даній постанові.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.