Справа № 160/20879/21
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 з урахуванням позову, який подано 16.11.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 08.11.2021 року, 01 листопада 2021 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
Означені позовні вимоги обґрунтовані протиправною поведінкою відповідача та безпідставною відмовою від виконання судового рішення. Головне правління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 18.10.2021 року повідомило позивача, що у вересні поточного року було переглянуто виконання постанови та приведено пенсійну справу у відповідність з 01.11.2021 року, після перерахунку розмір пенсійної виплати складає 300,00 грн.
05.01.2022 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив відносно позовних вимог. В мотивування своєї правової позиції відповідач зазначив, що постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.07.2011 по справі №2а-4441/11, залишеною без змін Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом, зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) здійснити перерахунок позивачу з 01.01.2011 відповідно до ст. 94 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 200% мінімального розміру пенсії за віком, з урахуванням виплачених сум.
Позивачу було проведено виплату пенсії відповідно до постанови Саксаганського районного суду від 15.07.2011 по справі №2а-4441/11 та в якості розрахункової величини для мінімальної пенсії, застосовано розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, обчислений відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 09 липня 2003 року № 1058-ІV: 200% х 1769 грн, (1769,00 грн - прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність, з 01.12.2020).
При відпрацюванні розміру пенсії, по пенсійній справі позивача було невірно розраховано розмір пенсії 3538,00 грн.
З 01.11.2021 пенсійну справу позивача було приведено у відповідність до рішення суду, яким встановлено, що перерахунок пенсії позивачу повинен бути проведений відповідно до ст. 94 ЗУ "Про пенсійне забезпечення".
Мінімальний розмір пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2003 №544, у зв`язку з чим розмір пенсії позивача з 01.11.2021 склав 300,00 грн, а саме : 200% х 150 грн. (150,00грн. - прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність, з 01.07.2003 відповідно до Постанови КМУ від 15.04.2003 №544 "Про підвищення розмірів трудових пенсій").
Як встановлено зі змісту позову, позивач в обґрунтування стягнення компенсації за моральну шкоду посилається на те, що йому нанесено моральну шкоду у вигляді страждань, яких позивач зазнав внаслідок протиправних дій, бездіяльності та рішень відповідача, однак, на підтвердження того, що такої моральної шкоди у наведеній сумі позивач зазначив саме внаслідок протиправних дій, бездіяльності та рішень Пенсійного органу, позивачем жодних доказів надано не було.
Окрім того, позивачем не було наведено і мотивів та розрахунку, з яких він виходив при визначенні моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень.
Позивачем не доведено належними доказами спричинення саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області моральної шкоди за наведеними вище критеріями його оцінки та не наведено обставин, які б свідчили про наявність причинного зв`язку між діями управління та спричиненням моральної шкоди позивачеві, а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення на користь позивача компенсацію за вчинення моральної шкоди в розмірі задоволенню не підлягають.
17.01.2022 року ОСОБА_1 до суду подано відповідь на відзив щодо позовної заяви, в якій позивач зазначив про безпідставність та необґрунтованість доводів ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у відзиві на позовну заяву.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2021 року, зазначена вище справа була розподілена та 02.11.2021 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 08.11.2021 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
У період з 15.11.2021 року по 19.11.2021 року суддя Прудник С.В. перебував на лікарняному.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як інвалід праці І групи, за місцем проживання в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, з 1999 р. перебуває на обліку та отримує трудову пенсію по інвалідності в наслідок трудового каліцтва, у відділі обслуговування громадян № 18, управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Як зазначив позивач у поданій до суду позовній заяві, виробничу травму останній отримав у 1984 р. у м. Магадан РФ, куди, у 1983 р. після закінчення Криворізького будівельного технікуму, останнього було направлено на роботу, як молодого фахівця. Висновком медико-соціальної експертної комісії № 58 від 29.04.1986 р. встановлено, що внаслідок нещасного випадку на виробництві, позивачу спричинено трудове каліцтво (ампутація в/3 обох передпліч та с/3 правого стегна), яке призвело до 100 % втрати мною працездатності, та встановлено 1 гр. інвалідності довічно.
Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.07.2011 по справі №2а-4441/11, залишеною без змін Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом, зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) здійснити перерахунок позивачу з 01.01.2011 відповідно до ст. 94 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 200% мінімального розміру пенсії за віком, з урахуванням виплачених сум.
Позивачу було проведено виплату пенсії відповідно до постанови Саксаганського районного суду від 15.07.2011 по справі №2а-4441/11 та в якості розрахункової величини для мінімальної пенсії, застосовано розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, обчислений відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 09 липня 2003 року № 1058-ІV: 200% х 1769 грн, (1769,00 грн - прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність, з 01.12.2020).
При відпрацюванні розміру пенсії, по пенсійній справі позивача було розраховано розмір пенсії 3538,00 грн.
30.09.2021 р. позивач направив письмовий запит відповідачу з питання недоплати, звертав увагу на позицію суду викладену в мотивувальній частині судових рішень та додатково просив надати довідку про нараховані та виплачені йому суми пенсії за останні три роки, тобто, за період з 01.10.2019 р. по 01.10.2021 р.
«…Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.07.2011 у справі №2а-4441/11 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу здійснити перерахунок Вашої пенсії з 01.01.2011 відповідно до статті 94 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 200% мінімального розміру пенсії за віком.
У вересні поточного року було переглянуто виконання постанови та приведено пенсійну справу у відповідність з 01.11.2021 року.
Після перерахунку з 01.11.2021 розмір пенсійної виплати складає 300,00 грн…».
Вважаючи такі дії ПФУ протиправними, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Як зазначено у ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
У ст.46 Конституції України зазначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з ч.1 ст.28 Закону України від 09.07.2003 за №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (набрав чинності 01.01.2004) (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. (…).
Відповідно до ч.3 ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".
У ст.29 Закону України від 05.11.1991 за №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» зазначено: «Пенсії по інвалідності призначаються в таких розмірах: інвалідам I групи - 70 процентів; інвалідам II групи - 60 процентів; інвалідам III групи - 40 процентів заробітку (стаття 64). Якщо у інвалідів є трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, то пенсія по інвалідності призначається в розмірі пенсії за віком при відповідному стажі роботи. Мінімальний розмір пенсії встановлюється на рівні соціальної пенсії по відповідній групі інвалідності (стаття 94). Мінімальний розмір пенсії особам, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також громадянам, яких необгрунтовано було піддано політичним репресіям і в подальшому реабілітовано, інвалідність яких пов`язана з репресіями, встановлюється: інвалідам I та II груп - у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком; інвалідам III групи - у розмірі півтори мінімальних пенсії за віком. Максимальна пенсія не може перевищувати трьох, а для працівників, зайнятих на роботах, передбачених пунктом "а" статті 13 і статтею 14 цього Закону, - чотирьох мінімальних пенсій за віком. Пенсії інвалідам внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання обчислюються із середнього заробітку на підприємстві для даної професії».
У п. г) ст. 94 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» вказано, що інвалідам І групи пенсії призначаються у розмірі 200 процентів мінімального розміру пенсії за віком.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону (абз2 п.1 ст. 24 ЗУ № 1058-VІ від 09.07.2003 р.). З урахуванням періоду перебування на інвалідності страховий стаж ОСОБА_1 становить більше 35 років.
Розмір прожиткового мінімуму щорічно встановлюється Законом України «Про державний бюджет»
На цих підставах 15.02.2011 р. Саксаганський районний суд розглядаючи адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління ПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу у справі № 2а-859/11 дійшов висновку, що позивачу, як інваліду праці 1 гр., трудова пенсія по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, повинна виплачуватись у розмірі 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Постанова від 15.02.2011 р. набрала сили, є чинною і судом була направлена учасникам у справі.
На тих же підставах, постановою від 15.07.2011 р. у справі № 2-а-4441/11 Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу, за позовом ОСОБА_1 визнав рішення Управління ПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу щодо не перерахунку пенсії позивачу відповідно до ст. 94 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 200 % мінімального розміру пенсії за віком неправомірним і зобов`язав Управління ПФУ здійснити перерахунок з 01.01.2011 р. відповідно до ст. 94 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 200 % мінімального розміру пенсії за віком.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2013 р. у справі № 2-а-4441/11 апеляційна скарга ПФ на постанову від 15.07.2011 р. була залишена без задоволення, а постанова від 15.07.2011 р. була залишена без змін. Зазначені судові рішення є чинними і судом були направлені учасникам у справі.
Суд зазначає, що в мотивувальній частині ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, серед іншого, вказано, що ст. 94 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» на підставі Закону № 2603-ІV від 31.05.2005 втратила чинність у частині призначення соціальних пенсій, проте в п. 2 Перехідних положень цього ж Закону безпосередньо зазначено, що за бажанням особи виплата соціальної пенсії та надбавки до пенсії на догляд, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (1788-12 ), здійснюється до закінчення строку, на який вони призначені».
04 квітня 2014 р. у справі № 2-а-4441/11 Саксаганським судом м. Кривого Рогу було винесено ухвалу про роз`яснення судового рішення, якою зазначено, що відповідно до ст.. 94 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 200 % мінімального розміру пенсії за віком для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , в якості розрахункової величини для мінімальної пенсії, слід застосовувати розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Ухвала від 04.04.2021 р. є чинною і була направлена судом учасникам у справі. Один примірник оригіналу знаходиться у мене, а другий знаходиться у відповідача в моїй пенсійній справі.
Отже, право позивача, як інваліда праці І групи, на отримання трудової пенсії по інвалідності у розмірі 200 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність надано останньому державою та закріплено діючим законодавством, вищенаведені норми якого не змінювалось в цій частині. Саме на цих нормах ґрунтувались судові рішення, є обов`язковим до виконання для учасників справи та їхніх правонаступників.
Всі наведені вище рішення та роз`яснення суду встановлюють, що позивачу, як інваліду праці 1 групи (безстроково), трудова пенсія по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, що спричинило 100 % втрати працездатності, повинна виплачуватись у розмірі 200 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
На виконання судових рішень та відповідно до ст. 94 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» відповідач до 01 липня 2021 року виплачував позивачу пенсію в розмірі 200 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. І кожного разу, зі зміною прожиткового мінімуму, інколи з затримкою на місяць-два, позивачу автоматично відповідач здійснював перерахунок. Доказом такого нарахування та виплати є довідка про доходи № 2006 3202 9600 4014 від 18.10.2021 р.
На думку суду, 01 липня 2021 р. відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 р.» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановлено в розмірі 1854 грн. Таким чином, розмір пенсії позивача, як інваліда праці І групи, з липня 2021 р. мав становити 3 708 грн.
Натомість, в липні, серпні та вересні 2021 р. замість суми 3 708 грн. позивачу виплачувалась пенсія у розмірі 3538 грн., в жовтні 2021 р. розмір пенсії склав 1500 грн., а в листопаді, склав лише в розмірі 300 грн.
У ч. 4 ст. 78 КАС України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з приписами ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2018 року по справі №815/7401/16.
Для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування завданої шкоди.
Суд наголошує на тому, що будь-яких доказів того, що оскаржувані дії відповідача будь-яким чином призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків, позивачем не надано. Саме лише посилання на протиправність дій суб`єкта владних повноважень недостатньо для прийняття рішення про відшкодування шкоди.
Враховуючи, що позивачем не надано належних та достатніх доказів заподіяння відповідачем йому моральної шкоди, а судом таких обставин не встановлено, суд приходить до висновку про те, що підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник