Справа № 140/14809/21
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2022-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року ЛуцькСправа № 140/14809/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - відповідач 1, ГУ ПФУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області (далі - відповідач 2, ГУ ПФУ у Хмельницькій області) про визнання дій протиправними щодо відмови у виплаті грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області нарахувати та виплатити визначену п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

В обґрунтування позову зазначила, що 11.10.2021 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області з заявою щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак рішенням від 12.10.2021 № 14 ГУ ПФУ у Хмельницькій області відмовив у виплаті вказаної допомоги.

Вказану відмову вважає протиправною, такою, що порушує її конституційні права та інтереси, тому звернулася в суд із позовом.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача ГУ ДПС у Волинській області Філіпчук П. позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні.

Відповідач 2 у встановлений законодавством строк не скористався правом подачі відзиву, отримавши ухвалу про залучення другого відповідача з додатками ще 15.02.2022.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Встановлено з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 28.09.2020 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На звернення позивача щодо питання виплати грошової допомоги, ГУ ПФУ у Волинській області листом від 28.12.2020 № 17416-17542/3-02/8-0300/20 повідомило, що на день досягнення пенсійного віку у позивача не нараховувалось 30 років страхового стажу в закладах освіти на відповідних посадах. Для проведення виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій не було підстав. Відповідач додатково зазначив, що період роботи з 02.10.1993 по 30.06.1998 на посаді лікаря-терапевта здоровпункту Луцького підшипникового заводу можливо зарахувати до спеціального стажу за умови документального підтвердження, що здоров пункт входив до складу поліклініки або амбулаторії, або пройшов державну акредитацію як заклад охорони здоров`я.

09.02.2021 ОСОБА_1 звернулась із заявою до відповідача щодо зарахування періоду роботи з 02.10.1993 по 30.06.1998 на посаді лікаря-терапевта здоровпункту Луцького підшипникового заводу до спеціального стажу відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 19.02.2021 № 1263-1123/3-02/8-0300/21 відмовлено позивачу в зарахуванні періоду роботи з 02.10.1993 по 30.06.1998 на посаді лікаря-терапевта здоровпункту Луцького підшипникового заводу до спеціального стажу відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на день призначення пенсії (28 років 4 місяці 1 день).

Позивач, вважаючи дії пенсійного органу щодо відмови їй у зарахуванні стажу протиправними, звернулась до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 140/2806/21 позов ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо неврахування ОСОБА_1 періоду роботи з 02 жовтня 1993 року по 30 червня 1998 року на посаді лікаря-терапевта здоровпункту Луцького підшипникового заводу (Орендне підприємство « 28 Державний підшипниковий завод», ВАТ «Луцький підшипниковий завод (ДПЗ-28)», ВАТ «Луцький підшипниковий завод») до спеціального стажу відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період роботи з 02 жовтня 1993 року по 30 червня 1998 року на посаді лікаря-терапевта здоровпункту Луцького підшипникового заводу (Орендне підприємство « 28 Державний підшипниковий завод», ВАТ «Луцький підшипниковий завод (ДПЗ-28)», ВАТ «Луцький підшипниковий завод») відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

11.10.2021 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі 10 пенсій згідно п.7-1 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

12.10.2021 ГУ ПФУ у Хмельницькій області прийнято рішення № № 14 про відмову у проведенні перерахунку пенсії, оскільки рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №140/2806/21 не містить вимоги щодо зобов`язання призначити та виплатити позивачу грошової допомоги, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону 1058-IV, та відсутністю 30 років на посадах, які дають право на призначення вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону №1788 на момент звернення за призначенням пенсії за віком, підстав для проведення перерахунку пенсії, немає.

Вважаючи відмову у виплаті вказаної допомоги протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади га органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років. для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі - Порядок №1191).

Згідно з п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі Постанова № 909).

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-ІV) та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону (№1058-ІV), працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (№1788-ХІІ), і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Таким чином, з аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція, викладена зокрема, в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі №466/5637/17.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджений перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зокрема в установах: дитячі будинки, дитячі трудові та виховно-трудові колонії, дитячі приймальні пункти і приймальники- розподільники для неповнолітніх, логопедичні пункти і стаціонари, школи-клініки.

У примітці 2 до Переліку № 909 встановлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Відповідно до Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за № 892/7180, не передбачено обмеження у призначенні пенсій медичним працівникам амбулаторно-поліклінічних закладів, зокрема, пунктів охорони здоров`я (здоровпунктів).

Згідно із поясненнями до Переліку закладів охорони здоров`я, пункт охорони здоров`я (здоровпункт) створюється на підприємствах в установах, організаціях і входить до складу поліклініки або амбулаторії.

Суд зауважує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 позов ОСОБА_1 про зарахування періоду роботи до спеціального стажу відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» задоволено повністю, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо неврахування ОСОБА_1 періоду роботи з 02 жовтня 1993 року по 30 червня 1998 року на посаді лікаря-терапевта здоровпункту Луцького підшипникового заводу (Орендне підприємство « 28 Державний підшипниковий завод», ВАТ «Луцький підшипниковий завод (ДПЗ-28)», ВАТ «Луцький підшипниковий завод») до спеціального стажу відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період роботи з 02 жовтня 1993 року по 30 червня 1998 року на посаді лікаря-терапевта здоровпункту Луцького підшипникового заводу (Орендне підприємство « 28 Державний підшипниковий завод», ВАТ «Луцький підшипниковий завод (ДПЗ-28)», ВАТ «Луцький підшипниковий завод») відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Окрім того, як слідує з матеріалів справи ГУ ПФУ у Волинській області на виконання вищезазначеного рішення здійснило перерахунок пенсії позивача з 28.09.2020 та врахувало до спеціального стажу відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення" період роботи з 02 жовтня 1993 року по 30 червня 1998 року, тому відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 склав 41 рік 4 місяці 7 днів, у тому числі: 33 роки 3 місяці 17 днів - стаж на посаді працівника охорони здоров`я, що дає право позивачу на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій згідно п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на вищенаведене, на думку суду твердження ГУ ПФУ у Хмельницькій області у рішенні № 14 від 12.10.2021 про відсутність 30 років на посадах, які дають право на призначення вислуги років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону №1788 на момент звернення позивача, суперечить обставинам, встановленим вищевказаним рішенням суду від 27.05.2021 у справі № 140/2806/21.

Також варто зазначити, що Велика Палата Верховного Суду вирішуючи спори, пов`язані із застосуванням постанови № 909, дійшла висновків про недопустимість формальних (дискримінаційних) підходів органів ПФУ до реалізації особою конституційного права на соціальний захист при наявності підтвердженого стажу роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.

Така позиція Великої Палати Верховного Суду була висловлена у постановах від 29 серпня 2018 року у справі №492/446/15-а, від 30 січня 2019 року у справі №876/5312/17 та від 13 лютого 2019 року у справі №233/4308/17.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням зазначеного вище, суд доходить висновку, що ГУ ПФУ у Хмельницькій області було розглянуто заяву позивача про виплату їй грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV та прийнято рішення про відмову позивачу у виплаті такої допомоги, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій на день призначення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка була ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, за сукупності наведених умов позивач має право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день призначення їй пенсії відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та:

- скасувати рішення ГУ ПФУ у Хмельницькій області № 14 від 12.10.2021 щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі 10 пенсій згідно п.7-1 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- визнати протиправними дії щодо відмови у виплаті грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити визначену п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів отримання позивачем грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідачем до суду не надано.

Оскільки, інших доводів щодо відсутності підстав для отримання позивачем грошової допомоги відповідачем не зазначено, то у Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області були відсутні законні підстави для відмови позивачу в призначенні грошової допомоги, відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути сплачений судовий збір в сумі 908 грн.

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день призначення пенсії за віком, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 визначену п. 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026; Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22В; ).

З

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013; Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Герцена, 10; ).

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич