Справа № 340/9824/21
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/9824/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (позивач) до Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (також - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 18.11.2021 № 997 та зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення технічної документації щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер :02:000:3082 площею 5,6184 га для передачі у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі розміром 2,0 га.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване рішення було прийняте без урахування висновків суду, з порушенням норм Земельного кодексу України та не може вважатись обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки належних мотивів та причин такої відмови у вказаному рішенні органу місцевого самоврядування не наведено та їх не існує зовсім.

Відповідач правом подав до суду відзив на позовну заяву не скористався.

Дослідивши наявні в справі документа та матеріали, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що 16.04.2021 позивач звернувся до відповідача з клопотанням від 12.04.2021 щодо передачі у приватну власність в межах норм безплатної передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі 2,0 гектара за рахунок частини раніше сформованої земельної ділянки кадастровий номер :02:000:3082, яка знаходиться у комунальній власності Великосеверинівської сільської ради. До клопотання також додав графічні матеріалами (а.с.13, 17-18).

Рішенням від 18.06.2021 № 691 позивачу відмовлено у передачі земельної ділянки земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :02:000:3082, на території Великосевериківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.10.2021у справі №340/4552/21 зобов`язати Великосеверинівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12.04.2021 про передачу у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в межах норм безплатної передачі розміром 2,0 гектара за рахунок частини земельної ділянки кадастровий номер :02:000:3082, яка знаходиться у комунальній власності Великосеверинівської сільської ради.

Судове рішення набрало законної сили 11.11.2021.

Рішенням 14 сесії восьмого скликання Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 18.11.2021 №997 відмовлено позивачу у передачі земельної ділянки земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :02:000:3082, на території Великосевериківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області по пов`язаними з цим діями, у зв`язку з невідповідністю вимог зазначеним у клопотанні нормативним актам та порядку безоплатної приватизації земельної ділянки (ст.ст.116, 118, 121 Земельного кодексу України), щодо замовлення і виготовлення документації із землеустрою (ст.ст.79, 79-1 Земельного кодексу України, ст.ст.1, 25, 50, 56, 67 Закону України "Про землеустрій") та звернення до органу місцевого самоврядування з невідповідними вимогами за межами їх прав та обов`язків (ст. 122 Земельного кодексу України, п.34 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні") (а.с.19-20).

Позивач, не погоджуючись із зазначеним рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільська, селищна, міська рада питання регулювання земельних відносин повинна вирішувати виключно на пленарних засіданнях і відповідно до закону.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, чинним законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями ч. 3 ст. 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно до п. "б" ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Так, згідно зі ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Ч.7 ст.118 ЗК України передбачено, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України, а тому відмова у вирішенні заяви на будь-яких інших підставах, які не передбачені даною нормою, суперечить вимогам закону.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1 ст.122 ЗК України).

Порядок прийняття органом місцевого самоврядування відповідних рішень врегульований Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до п. 34 ч. 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Отже, аналізуючи вказані норми права, суд наголошує на тому, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, надає громадянину дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або ж мотивовану відмову в його наданні у формі рішення, прийнятого на пленарному засіданні відповідної ради.

Визначаючись щодо правомірності оскаржуваного рішення, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:3082.

Вказане не заперечується та підтверджено рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 у справі №340/4552/21, яке набрало законної сили, що у відповідності до ч.4 ст.78 КАС України повторному доказуванню не підлягає.

Суд зазначає, що спеціальним Законом, який визначає правові та організаційні основи діяльності сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпеченням сталого розвитку землекористування, є Закон України "Про землеустрій" від 22.05.2003 № 858-IV (далі - Закон № 858-IV, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

Згідно до положення статті 1 Закону № 858-IV, землеустрій - сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил; проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Згідно з пунктом "а" ч.1 ст.22 Закону №858-IV, землеустрій здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації).

За приписами ст. 25 Закону № 858-IV, документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною. Видом документації із землеустрою є, зокрема, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Стаття 30 Закону №858-IV передбачає, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів було визначено Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за №1011/18306 (далі - Класифікація №548).

Так, у Класифікації №548 землі сільськогосподарського призначення поділяються, зокрема на землі:

- для ведення особистого селянського господарства (01.03);

- для іншого сільськогосподарського призначення (01.13).

Суд звертає увагу на те, що у клопотанні від 12.04.2021 позивач просив надати дозвіл на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:3082 для ведення особистого селянського господарства в розмірі 2,0 га (а.с.17-18).

В ході розгляду справи було з`ясовано та з Публічної кадастрової карти встановлено, що бажана для позивача земельна ділянка сформована, їй присвоєно кадастровий номер :02:000:3082; площа: 5,6184 га; тип власності: комунальна; цільове призначення: (01.13) - для іншого сільськогосподарського призначення.

Таким чином, судом встановлено, що обрана позивачем земельна ділянка, з метою отримання якої у власність позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, має інше цільове призначення. Отже у разі надання дозволу на розробку технічної документації цільове призначення бажаної земельної ділянки підлягатиме зміні з (01.13) "для іншого сільськогосподарського призначення" на (01.03) "для ведення особистого селянського господарства".

Відповідно до ч.1 ст.79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Частиною 2 даної норми передбачено те, що формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Згідно ч.5 ст.79-1 ЗК України, формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Разом з тим, ч.6 ст.79-1 ЗК України передбачено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави суду дійти висновку, що розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідне для формування земельної ділянки, у тому числі шляхом поділу чи об`єднання у разі зміни цільового призначення.

Цей висновок узгоджується з положеннями ст.50 Закону №858-IV, згідно якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Крім того, згідно до статті 123 ЗК України, рішення про надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Суд зазначає, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації. У випадку зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок має бути розроблено саме проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Таким чином, оскільки позивач звернувся з клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки, а не розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки, що суперечить положенням ст.50 Закону України "Про землеустрій", ст.20 Земельного кодексу України, а тому відмова відповідача у наданні дозволу на розробку такої технічної документації є правомірною.

Про необхідність складання проекту землеустрою та застосування подальшої відповідної процедури у разі переведення земельної ділянки з однієї категорії в іншу висловлено і Верховним Судом у постанові від 31.07.2019 у справі №806/5308/15.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем у межах та у спосіб, передбачений законодавством, а тому підстав для його скасування суд не вбачає.

Підсумовуючи вищевказане, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько