Справа № 460/11997/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/11997/21 пров. № А/857/23385/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів : Носа С.П., Обрізка І.М.

з участю секретаря судового засідання: Кахнич Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Головного сервісного центру Міністерства Внутрішніх Справ України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року (ухвалене головуючим-суддею Борискіним С.А., час ухвалення судового рішення 10 год 16 хв у м. Рівне, дата складання повного тексту судового рішення 11 листопада 2021 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнестандарт» до Головного сервісного центру Міністерства Внутрішніх Справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнестандарт» (далі - ТзОВ «Рівнестандарт», Товариство, позивач) звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому просило визнати протиправною викладену у листі вих.№31/14398 від 13.08.2021 відмову Головного сервісного центру МВС (далі - ГСЦ МВС, відповідач) у погодженні Товариству проекту нормативно-технічної документації щодо погодження проектів конструкції транспортних засобів (далі - ТЗ) у частині дотримання вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху з видачею свідоцтва про погодження конструкції та зобов`язати ГСЦ МВС погодити поданий ТзОВ «Рівнестандарт» проект нормативно-технічної документації щодо погодження проектів конструкції ТЗ у частині дотримання вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху з видачею свідоцтва про погодження конструкції - ТУ У 45.20-1:2021 «Переобладнання автомобілів легкових, вантажних, для роботи на зрідженому нафтовому газі».

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГСЦ МВС подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав оцінку доводам ГСЦ МВС щодо невідповідності інформації, яка міститься у долучених позивачем до заяви від 02.08.2021 протоколі перевірки транспортного засобу переобладнаного для роботи на зрідженому газі від №0002а та акті приймання-передачі ТЗ, переобладнаного для роботи на зрідженому нафтовому газі №0002, які складені щодо автомобіля марки «Nissan Rogue», VIN - НОМЕР_1 (далі - Автомобіль). Позивачем було порушено процедуру постановки продукції на виробництво, обов`язковою складовою якої є виготовлення та випробування дослідних зразків продукції. Також вказує, що позивачем було подано пакет документів з технічними умовами ТУ У 45.20-1:2021, а вказаний у протоколі перевірки №0002а ТЗ, згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - ЄДРТЗ), було переобладнано відповідно до ТУ У 45.20--001:2020 (ФОП ОСОБА_1 ), а не ТУ У 45.20-1:2021, наданих ТзОВ «Рівнестандарт», що свідчить про переобладнання вказаного автомобіля іншим суб`єктом господарювання, який вже має свідоцтво про погодження конструкції ТЗ на підставі наявної у нього нормативно-технічної документації, яка розглянута уповноваженою організацією. Щодо компетенції адміністративного суду, то такий не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу влади.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача в режимі відеоконференції - Красовського В.Б., дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ГСЦ МВС було розміщено на офіційному веб-сайті (https://hsc.gov.ua/) загальну інформацію про адміністративну послугу, а також інформаційну картку адміністративної послуги «Розгляд проєктів нормативно-технічної документації щодо погодження проєктів конструкції транспортних засобів у частині дотримання вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху з видачею свідоцтва про погодження конструкції», якою визначено, що суб`єктом надання адміністративної послуги є ГСЦ МВС, а також наведено умови отримання адміністративної послуги.

Листом від 02.08.2021 Товариство звернулося до відповідача з проханням здійснити розгляд поданих ним документів протягом п`яти робочих днів з дня отримання відповідної заяви. У заяві позивач просив відповідача здійснити розгляд проєкту нормативно-технічної документації щодо погодження проєктів конструкції транспортних засобів у частині дотримання вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху з видачею свідоцтва про погодження конструкції та надав у складі такої заяви наступні додатки : засвідчену в установленому порядку копію проекту нормативно-технічної документації ТУ У 45.20-1:2021 «Переобладнання автомобілів легкових, вантажних, для роботи на зрідженому нафтовому газі» на 23 аркушах, засвідчені в установленому порядку копії протоколів перевірки на 6 аркушах, засвідчені в установленому порядку копії актів здачі-приймання робіт на 2 аркушах, платіжне доручення з відміткою банку на 1 аркушах, копії свідоцтв про реєстрацію ТЗ на 4 аркушах.

Як вбачається з інформаційної картки адміністративної послуги, результатом надання такої адміністративної послуги є погодження відповідачем проєктів конструкцій ТЗ, оформлення свідоцтва про погодження конструкції або надання листа з обґрунтуванням причин відмови в наданні адміністративної послуги.

Листом від 13.08.2021 ГСЦ МВС повідомило позивача про розгляд у межах компетенції його заяви стосовно надання адміністративної послуги, за результатами чого встановив, що пакет документів містить відомості, які не відповідають дійсності, а саме : відповідно до поданих документів (протоколу перевірки транспортного засобу, переобладнаного для роботи на зрідженому нафтовому газі №0002а від 16.06.2021 та акту приймання-передачі ТЗ, переобладнаного для роботи на зрідженому нафтовому газі №2 від 17.06.2021), Автомобіль було переобладнано ТзОВ «Рівнестандарт» 17.06.2021, при цьому, відповідно до інформації Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - ЄДРТЗ), вказаний автомобіль було перереєстровано у зв`язку з переобладнанням для роботи на зрідженому нафтовому газі 15.06.2021 на підставі документів, виданих іншим суб`єктом господарювання, у зв`язку з чим, ТзОВ «Рівнестандарт» не могло здійснити його переобладнання. Відтак, відповідачем було надіслано матеріали позивачу на доопрацювання та повідомлено, що згідно з абзацом третім пункту 6 Порядку переобладнання транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №607 від 21.07.2010 (далі - Порядок №607) у разі коли подані документи оформлені неналежним чином або містять недостовірну інформацію, власник або його представник має право після усунення недоліків повторно подати заяву про погодження, яка розглядається в установленому порядку.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що з аналізу норм права, які регулюють порядок переобладнання транспортних засобів, а також надання адміністративної послуги з розгляду проєктів нормативно-технічної документації щодо погодження проєктів конструкції транспортних засобів у частині дотримання вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху з видачею свідоцтва про погодження конструкції дійсно вбачається відсутність заборони щодо оформлення акту приймання-передачі транспортного засобу, переобладнаного для роботи на зрідженому нафтовому газі, суб`єктом, який не здійснював переобладнання автомобіля, а здійснив перевірку відповідності автомобіля нормативним вимогам. Оцінюючи наявні у справі копії протоколу перевірки ТЗ переобладнаного для роботи на зрідженому газі №0002а від 17.06.2021 та акта приймання-передачі ТЗ №0002, переобладнаного для роботи на зрідженому нафтовому газі, складені щодо Автомобіля, суд першої інстанції зазначив, що у змісті таких документів не йдеться про те, що переобладнання такого автомобіля здійснив позивач, натомість наявна інформація про позивача в частині зазначення відомостей про підприємство, яке провело перевірку відповідності нормативним вимогам. Прийняття рішення в частині зобов`язання суб`єкта владних повноважень погодити поданий позивачем проект нормативно-технічної документації щодо погодження проектів конструкції транспортних засобів, у частині дотримання вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, з видачею свідоцтва про погодження конструкції, суд першої інстанції вважав виправданим, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права, враховуючи, що у межах спірних правовідносин відповідачем не доведено існування підстав для відмови позивачу у наданні такої адміністративної послуги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 32 Закону України «Про дорожній рух» №3353-XII від 30.06.1993 (тут і надалі - Закон №3353-XII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено основні вимоги щодо переобладнання транспортних засобів, частиною третьою якої передбачено, що у разі переобладнання п`яти і більше транспортних засобів протягом року суб`єкти господарювання, які здійснюють господарську діяльність з переобладнання транспортних засобів, повинні мати нормативно-технічну документацію на відповідний вид переобладнання та свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Допуск до експлуатації переобладнаних транспортних засобів здійснюється лише шляхом проведення спеціальних випробувань та оформлення сертифіката на відповідність вимогам чинних в Україні правил, нормативів.

Відповідно до ч.5 ст.32 Закону №3353-XII, переобладнання транспортних засобів здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.18 Переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції та Державної міграційної служби, і розмір плати за їх надання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №795 від 04.06.2007 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України №1098 від 26.10.2011), розгляд проектів нормативно-технічної документації щодо погодження проектів конструкцій транспортних засобів у частині дотримання вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху з видачею свідоцтва про погодження конструкції віднесено до адміністративних послуг, що надаються територіальними органами з надання сервісних послуг МВС.

Надання адміністративних послуг регулюється Законом України «Про адміністративні послуги» №5203-VI від 06.09.2012 (далі - Закон №5203-VI).

Згідно дефініції, наведеної у п.1 ст.1 Закону №5203-VI, адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків такої особи відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №5203-VI, виключно законами, які регулюють суспільні відносини щодо надання адміністративних послуг, встановлюються : 1) найменування адміністративної послуги та підстави для її одержання; 2) суб`єкт надання адміністративної послуги та його повноваження щодо надання адміністративної послуги; 3) перелік та вимоги до документів, необхідних для отримання адміністративної послуги; 4) платність або безоплатність надання адміністративної послуги; 5) граничний строк надання адміністративної послуги; 6) перелік підстав для відмови у наданні адміністративної послуги.

За змістом ч.1 ст.8 Закону №5203-VI, суб`єктом надання адміністративних послуг на кожну адміністративну послугу, яку він надає відповідно до закону, затверджуються інформаційна і технологічна картки, а у разі якщо суб`єктом надання є посадова особа, - органом, якому вона підпорядковується.

Відповідно до ч.4 ст.8 Закону №5203-VI, інформаційна картка адміністративної послуги містить інформацію про: 1) суб`єкта надання адміністративної послуги та/або центр надання адміністративних послуг (найменування, місцезнаходження, режим роботи, телефон, адресу електронної пошти та веб-сайту); 2) перелік документів, необхідних для отримання адміністративної послуги, порядок та спосіб їх подання, а у разі потреби - інформацію про умови чи підстави отримання адміністративної послуги; 3) платність або безоплатність адміністративної послуги, розмір та порядок внесення плати (адміністративного збору) за платну адміністративну послугу; 4) строк надання адміністративної послуги; 5) результат надання адміністративної послуги; 6) можливі способи отримання відповіді (результату); 7 ) акти законодавства, що регулюють порядок та умови надання адміністративної послуги. Інформаційна картка адміністративної послуги розміщується суб`єктом надання адміністративних послуг на його офіційному веб-сайті та у місці здійснення прийому суб`єктів звернень.

Абзацом другим пункту 3 Порядку №607 передбачено, що переобладнання транспортного засобу для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива проводиться суб`єктом господарювання, який має свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху на відповідний вид переобладнання.

Зазначена норма кореспондує з абзацом четвертим пункту 37 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України №1371 від 23.12.2009) (далі - Порядок №1388), відповідно до якої переобладнання транспортних засобів для роботи на газових паливах здійснюється виключно суб`єктами господарювання, які провадять господарську діяльність з переобладнання п`яти і більше транспортних засобів протягом року та мають свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху на відповідний вид переобладнання.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач на момент звернення за наданням йому адміністративної послуги не мав правових підстав здійснювати господарську діяльність по переобладнанню ТЗ для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива, а його звернення до відповідача за наданням адміністративної послуги було зумовлене метою здійснювати таку діяльність, яка включає в себе як погодження проекту конструкцій транспортних засобів, так і оформлення свідоцтва про погодження конструкції, після отримання якого суб`єкту господарювання дозволяється здійснювати переобладнання.

У той же час, як вбачається зі змісту Додатку 3 до Порядку №1388 «Акт приймання-передачі транспортного засобу, переобладнаного для роботи на зрідженому нафтовому газі», такий документ складається щодо переобладнаних ТЗ підприємством, що здійснило його переобладнання або провело перевірку відповідності нормативним вимогам.

Аналіз наведених вище правових норм, які регулюють порядок переобладнання ТЗ, а також надання адміністративної послуги з розгляду проєктів нормативно-технічної документації щодо погодження проєктів конструкції ТЗ у частині дотримання вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху з видачею свідоцтва про погодження конструкції дає підстави вважати, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність заборони щодо оформлення акту приймання-передачі ТЗ, переобладнаного для роботи на зрідженому нафтовому газі, суб`єктом, який не здійснював переобладнання автомобіля, а здійснив перевірку відповідності автомобіля нормативним вимогам.

Зокрема, у інформаційній картці адміністративної послуги, розміщеної на офіційному веб-сайті ГСЦ МВС, відсутня будь-яка інформація, яка б забороняла суб`єктам господарювання подавати у складі документації для отримання вказаної адміністративної послуги протокол випробування ТЗ та акт приймання-передачі, складені на автомобілі, які були переобладнані іншими суб`єктами господарювання, що мають свідоцтва про погодження конструкції, а отже, можуть відповідно до законодавства здійснювати діяльність з переобладнання автомобілів. Більше того, інформаційна картка взагалі не містить жодних вимог до змісту таких документів.

При цьому, суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, що у змісті копії наведених вище протоколу перевірки ТЗ переобладнаного для роботи на зрідженому газі та акта приймання-передачі ТЗ, переобладнаного для роботи на зрідженому нафтовому газі, складені щодо вищевказаного Автомобіля не йдеться про те, що його переобладнання здійснив позивач, натомість наявна інформація щодо останнього в частині зазначення відомостей про підприємство, яке провело перевірку відповідності нормативним вимогам.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у поданих позивачем документах відсутня недостовірна інформація в частині зазначення інформації про суб`єкта, що здійснював переобладнання автомобіля.

Відповідно до ч.5 ст.41 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» №2806-IV від 06.09.2005 (далі - Закон №2806-IV), підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є : подання суб`єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком; виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей; негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру. Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається. У разі усунення суб`єктом господарювання причин, що стали підставою для відмови у видачі документа дозвільного характеру, повторний розгляд документів здійснюється дозвільним органом у строк, що не перевищує п`яти робочих днів з дня отримання відповідної заяви суб`єкта господарювання, документів, необхідних для видачі документа дозвільного характеру, і документів, які засвідчують усунення причин, що стали підставою для відмови у видачі документа дозвільного характеру, якщо інше не встановлено законом. При повторному розгляді документів не допускається відмова у видачі документа дозвільного характеру з причин, раніше не зазначених у письмовому повідомленні заявнику (за винятком неусунення чи усунення не в повному обсязі заявником причин, що стали підставою для попередньої відмови).

Судом також встановлено, що позивач звертався до ТСЦ МВС за наданням йому адміністративної послуги повторно, про що зазначено у листі вих.№140 від 02.08.2021, яким Товариство повідомляє відповідачу про усунення ним всіх недоліків, зазначених у листі ГСЦ №31/7082-14739/10/1 від 22.07.2021.

Суд першої інстанції вірно вказав, що при повторному розгляді документів не допускається відмова у видачі документа дозвільного характеру з причин, раніше не зазначених у письмовому повідомленні заявнику (за винятком не усунення чи усунення не у повному обсязі заявником причин, що стали підставою для попередньої відмови).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач не має іншого альтернативного варіанту поведінки, окрім як задовольнити заяву, подану позивачем і видати йому відповідний документ дозвільного характеру, оскільки при повторному розгляді заяви позивача про надання йому адміністративної послуги в силу ч.5 ст.41 Закону №2806-IV, відповідач не може відмовити у видачі документа дозвільного характеру з причин, раніше не зазначених у письмовому повідомленні заявнику, а вказана у листі підстава для відмови у погодження технічних умов з видачею свідоцтва про погодження конструкції є протиправною.

В частині доводів відповідача стосовно узгодження нормативно-технічної документації з Міністерством інфраструктури та МВС України або іншими суб`єктами владних повноважень, колегія суддів зазначає, що такі були висловлені відповідачем у спростування доводів позивача та не охоплені відмовою у погодженні Товариству проекту нормативно-технічної документації щодо погодження проектів конструкції ТЗ у частині дотримання вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху з видачею свідоцтва про погодження конструкції, яка є предметом спору у даній справі, а тому колегія суддів не вважає за необхідне надавати такому правову оцінку.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання ГСЦ МВС погодити поданий позивачем проект нормативно-технічної документації щодо погодження проектів конструкції транспортних засобів, у частині дотримання вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, з видачею свідоцтва про погодження конструкції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п.2, 4, 10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону та забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За змістом ч.3, 4 ст.245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За змістом наведених вище норм процесуального права, втручанням у владні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього.

Так, Верховний Суд у постановах від 13.02.2018 по справі №361/7567/15-а, від 07.03.2018 по справі №569/15527/16-а, від 20.03.2018 по справі №461/2579/17, від 20.03.2018 по справі №820/4554/17, від 03.04.2018 по справі №569/16681/16-а, від 12.04.2018 по справі №826/8803/15 дійшов висновку, що дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п.157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн ЛТД проти Кіпру»; п.44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства»; п.156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру»; п.47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії»).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у даній справі відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.01.2018 по справі №208/8402/14-а, від 29.03.2018 по справі №816/303/16, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є прийняття рішення в частині зобов`язання суб`єкта владних повноважень погодити поданий позивачем проект нормативно-технічної документації щодо погодження проектів конструкції транспортних засобів, у частині дотримання вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, з видачею свідоцтва про погодження конструкції, оскільки інший дієвий спосіб захисту порушеного права, на думку колегії суддів відсутній, враховуючи, що у межах спірних правовідносин відповідачем не доведено існування підстав для відмови позивачу у наданні такої адміністративної послуги.

Відхиляючи інші доводи апеляційної скарги, які не стосуються правильності погодження проектів конструкції транспортних засобів у частині дотримання вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху з видачею свідоцтва про погодження конструкції, судом апеляційної інстанції враховується пункт 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, у якому Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Отже, інші доводи апеляційної скарги, які не охоплені доводами позивача, відносно яких суд першої інстанції не надавав правової оцінки та які не впливають на вирішення спору, колегія суддів не бере до уваги.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного сервісного центру Міністерства Внутрішніх Справ України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року по справі №460/11997/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 14.03.2022.