Справа № 500/5266/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/5266/21 пров. № А/857/934/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Хобор Р.Б. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «Д-Транс» на додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.11.2021р. в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Д-Транс» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт (суддя суду І інстанції: Мандзій О.П., час та місце ухвалення додаткового рішення суду І інстанції: 30.11.2021р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту додаткового рішення суду І інстанції: 30.11.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

19.08.2021р. позивач Приватне підприємство /ПП/ «Д-Транс» звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті № 285704 від 10.08.2021р. про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою постановлено стягнути з позивача 17000 грн.; стягнути з відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати в сумі 12270 грн., з яких 10000 грн. витрати на правничу допомогу, 2270 грн. сплачений судовий збір (а.с.2-7).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с.28-29).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.11.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті № 285704 від 10.08.2021р. про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою постановлено стягнути з позивача 17000 грн.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2270 грн. згідно платіжного доручення від 19.08.2021р. (а.с.155-162).

12.11.2021р. на адресу суду першої інстанції позивачем ПП «Д-Транс» скеровано заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача на його користь суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн. (а.с.164-167).

Відповідно до додаткового рішення суду від 30.11.2021р. заяву ПП «Д-Транс» про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено; ухвалено додаткове рішення щодо судових витрат у справі в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, на професійну правничу допомогу, в розмірі 3000 грн. (а.с.180-185).

Не погодившись з винесеним додатковим судовим рішенням, його оскаржив позивач ПП «Д-Транс», який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, просить додаткове рішення суду змінити та стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 12000 грн., а також понесені судові витрати на підготовку та подання апеляційної скарги на додаткове судове рішення в розмірі 5000 грн. (а.с.188-205).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач належним чином обґрунтував суму компенсації витрат на правову допомогу, яка відповідає дійсно наданим адвокатом послуг та співмірності обсягу цих послуг, витрачених адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції протиправно змінив розмір гонорару адвоката, який був погоджений між позивачем та адвокатом; безпідставно розмежував послуги адвоката, чим фактично втрутився у правовідносини адвоката та клієнта.

Суд незаконно відмовив позивачу у відшкодуванні понесених судових витрат в повному обсязі, покликаючись на застосування критеріїв «часових, неспівмірних, кількісних, досудових та судових адвокатських послуг».

Фактичність витрат на правничу допомогу слід розглядати в широкому сенсі, включаючи до складу такої не лише оплату таких витрат, але й виходячи з того, що достатньою є наявність відповідного договірного обов`язку.

При цьому, покликається на численну судову практику суду касаційної інстанції та Європейського суду з прав людини /ЄСПЛ/.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Апелянтом ПП «Д-Транс» оскаржується додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат, зокрема, стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції при визначенні суми відшкодування виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, із врахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Долученими до справи документами позивачем доведено факт надання Адвокатським бюро «Ростислава Никитюка» правничої допомоги у суді першої інстанції.

Однак, суд не може погодитися із його розміром, позаяк надані послуги стосуються не лише судового розгляду справи, а й позасудового порядку врегулювання спору.

Також справа № 500/5266/21 є справою незначної складності, з приводу аналогічних спорів сформована стабільна судова практика, а тому підготовка позову, клопотань та заяв у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

З огляду на вказане, суд прийшов до переконання про те, що розрахунок вартості витрат на правову допомогу не є співмірним з часом, витраченим адвокатом на супроводження справи, а також з самою складністю справи.

За наведених умов присудженню позивачу підлягають витрати на правову допомогу, обґрунтована сума яких складає 3000 грн.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Згідно 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої інстанції від адвоката, в загальному розмірі 12000 грн.

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено:

договір № 13/08/21 від 13.08.2021р. про надання правничої допомоги, за яким таку допомогу позивачу надано Адвокатським бюро «Ростислава Никитюка» (а.с.38);

додаток № 1 від 13.08.2021р. до вказаного договору щодо вартості правничої допомоги, в якому сторони погодили вартість послуг адвоката погодинно та фіксовано згідно відповідних критеріїв (а.с.169 і на звороті);

Акт № 2 від 10.11.2021р. приймання-передачі виконаних робіт по наданню правничої допомоги згідно договору № 13/08/21 від 13.08.2021р., в якому наведений опис робіт та тривалість їх виконання (юридичні консультації, підготовка і подання позовної заяви, збір додаткових доказів по справі, підготовка і подання заяви про забезпечення позову, участь адвоката в судових засіданнях), відповідно до якого надано 5 (п`ять) фіксованих, 3 (три) нефіксованих послуги, витрачено 7 (сім) годин на загальну суму 12000 грн. (а.с.170-171);

платіжне доручення № 150 від 31.08.2021р. про оплату юридичних послуг на суму 10000 грн. (а.с.148);

Акт № 1 від 31.08.2021р. про прийом-передачу грошових коштів згідно договору № 13/08/21 від 13.08.2021р. (а.с.39);

ордер серії ВО № 1021909 від 01.09.2021р. на надання правничої (правової) допомоги, оформленим Адвокатським бюро «Ростислава Никитюка» (а.с.41);

Отже, надані суду матеріали доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу саме в розглядуваній адміністративній справі № 500/5266/21.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п.154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді підготовки позову та додатків до нього, збору додаткових доказів по справі, підготовки і подання до суду інших процесуальних документів, а також участі в судових засіданнях.

Враховуючи складність справи, задоволення заявлених позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в загальному розмірі 3000 грн.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи а.с.176-178), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Враховуючи складність розглядуваної справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу саме в розмірі 3000 грн.

При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постанові Великої Палати від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, в постановах Касаційного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про обґрунтованість та підставність висновків суду в частині розподілу судових витрат.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат за цим апеляційним провадженням немає.

Окрім цього, оскільки апеляційна скарга ТзОВ «Д-Транс» не підлягає до задоволення, колегія суддів не убачає правових підстав для стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив додаткове судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків додаткового рішення суду в оскарженій частині, а тому підстав для скасування додаткового рішення в цій частині колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Д-Транс» на додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.11.2021р. в адміністративній справі № 500/5266/21 залишити без задоволення, а вказане додаткове рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Р. Б. Хобор
С. М. Кузьмич
Дата складання повного тексту судового рішення: 11.03.2022р.