Справа № 160/90/22
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2022-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2022 року Справа № 160/90/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії, -
05.01.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою суду від 10.01.2022 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
25.01.2022 у встановлений судом строк в порядку усунення недоліків до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (без зазначення вихідного номеру та дати) про відмову у призначенні пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі №160/6068/21, яке набрало законної сили 29.06.2021, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.12.2020 про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням висновків суду;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 14.12.2020 після досягнення віку 55 років він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до п. «а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак йому було в цьому відмовлено листом №0400-010303-8/128332 від 31.12.2020. Не погодившись з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернувся з позовною заявою до суду. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі №160/6068/21 визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.12.2020 №0400-010303-8/128332 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років від 14.12.2020, з урахуванням висновків суду. З метою призначення пенсії за вислугу років з урахуванням зазначеного судового рішення позивач знову звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, однак отримав рішення про відмову у призначенні пенсії (без зазначення вихідного номеру та дати) у зв`язку з недостатньою кількістю років пільгового стажу - 10 років 3 місяці 4 дні замість 12 років 6 місяців. Позивач вважає протиправним оскаржуване рішення відповідача, зазначає, що його пільгового стажу - 12 років 10 місяців 22 дні достатньо для призначення пенсії за вислугу років.
Ухвалою суду від 31.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України; встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву з доказами його обґрунтування; витребувано від відповідача додаткові докази.
Копію ухвали суду від 31.01.2022 було направлено сторонам. Відповідач отримав копію ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами нарочно 04.02.2022, що підтверджується розпискою, яка міститься у матеріалах справи, строк для подання відзиву тривав до 19.02.2022.
Суд зазначає, що станом на 12.03.2022 від відповідача до суду відзив на позов та витребувані докази не надходили.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд звертає увагу, що станом на 12.03.2022 від відповідача повідомлень про неможливість подання до суду витребуваних ухвалою від 31.01.2022 доказів, а також заяв або клопотань не надходило.
За приписами частини 9 статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
Зважаючи на те, що відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № 0400-010303-8/128332 від 31.12.2020 було відмовлено у призначені позивачу пенсії за вислугу років з тих підстав, що згідно з актом перевірки № 1602/10.7-13 від 11.11.2020 по довідці № 342 від 16.09.2020 прізвище позивача у всіх первинних документах, які перевірялися, зазначено як - « ОСОБА_1 », що не відповідає паспортним даним - «Сотников». Нова пільгова довідка № 406 від 24.11.2020 суперечить акту перевірки. Крім того, у листі було зазначено, що згідно з довідкою № 406 від 24.11.2020, виданою АТ "Українська залізниця" регіональна філія "Придніпровська залізниця" структурний підрозділ "Нікопольське моторвагонне депо" позивачу неможливо зарахувати по вислузі років періоди з 16.06.1986 по 09.11.1988 (помічник машиніста електровоза), з 10.11.1988 по 04.07.1990 (помічник машиніста електросекції), з 05.07.1990 по 31.08.1990 (помічник машиніста електровоза), з 01.09.1990 по 31.10.1990 (машиніста електросекції), з 01.11.1990 по 26.11.1990 (помічник машиніста електровоза), 27.11.1990 (помічник машиніста електросекції) та з 28.11.1990 по 30.09.1991 (помічник машиніста електровоза), оскільки посади передбачені Списком 2 розділом XXX підрозділом 1, а взаємозалік Списку 2 та вислуги років чинним законодавством не передбачено. Враховуючи дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, та надані довідки, загальний страховий стаж становить 37 років 0 місяців 1 день, стаж по вислузі років - 7 років 7 місяців 3 дні, що не дає права на даний вид пенсії.
Не погодившись із зазначеною відмовою у призначенні пенсії позивач звернувся з позовом до суду. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі №160/6068/21, яке набрало законної сили 29.06.2021, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.12.2020 №0400-010303-8/128332 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.12.2020 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як встановлено зазначеним рішенням суду, відповідно до довідки АТ «Українська залізниця» регіональна філія «Придніпровська залізниця» структурний підрозділ «Нікопольське моторвагонне депо» № 342 від 16.09.2020 про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він працював повний робочий день в Нікопольському локомотивному депо у період з 16.06.1986 по 09.11.1988 на посаді помічника машиніста електровоза; з 10.11.1988 по 04.07.1990 на посаді помічника машиніста електросекції, з 05.07.1990 по 31.08.1990 на посаді помічника машиніста електровоза, з 01.09.1990 по 31.10.1990 на посаді машиніста електросекції, з 01.11.1990 по 26.11.1990 на посаді машиніста електровоза, з 27.11.1990 по 30.09.1991 на посаді помічника машиніста електросекції. Відпрацьовано на посаді помічника машиніста електровоза 02 роки 07 місяців 13 днів. Відпрацьовано на посаді машиніста електросекції 02 роки 07 місяців 26 днів. Вказані посади передбачено Списком 2 розділ XXX підрозділ 1 згідно з постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173. З 11.04.1992 по 21.05.1993 ОСОБА_1 працював на посаді помічника машиніста електровоза, з 22.05.1993 по 24.04.1994 на посаді машиніста електровоза, з 25.04.1994 по 25.05.1994 на посаді помічника машиніста електровоза, з 26.04.1994 по 30.11.1994 на посаді машиніста електровоза, з 01.12.1994 по 31.05.1995 на посаді помічника машиніста електровоза, з 01.06.1995 по 25.11.1995 на посаді машиніста електровоза, на 26.11.1995 на посаді помічника машиніста електровоза, з 27.11.1995 по 08.03.1996 на посаді машиніста електровоза, з 09.03.1996 по 10.03.1996 на посаді помічника машиніста електровоза, з 11.03.1996 по 15.07.1997 на посаді машиніста електровоза, на 16.07.1997 на посаді помічника машиніста електровоза, з 17.07.1997 по 11.04.1998 на посаді машиніста електровоза, з 12.04.1998 по 20.05.1998 на посаді помічника машиніста електровоза, з 21.05.1998 по 10.02.1999 на посаді машиніста електровоза, на 11.02.1999 на посаді помічника машиніста електровоза, з 12.02.1999 по 06.02.2000 на посаді машиніста електровоза. Відпрацьовано на посаді помічника машиніста електровоза 01 рік 09 місяців 20 днів Відпрацьовано на посаді машиніста електровоза 07 років 00 місяців 21 день.
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі №160/6068/21, яке набрало законної сили 29.06.2021, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення (без зазначення вихідного номеру та дати) про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У вказаному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначено, що страховий стаж заявника за вислугою років становить 10 років 3 місяці 4 дні при необхідному 12 років 6 місяців, за доданими документами страховий стаж та стаж за вислугою років зараховано згідно з рішенням суду повністю. У зв`язку з недостатньою кількістю років по даній професії у призначенні пенсії відмовлено.
На запит представника позивача - адвоката Мотриченко Ю.Ф. за вих. № 7 від 12.11.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 26.11.2021 вих. № 0400-010223-8/155698 надано відповідь, у якій зокрема зазначено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі №160/6068/21 було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 14.12.2020 про призначення пенсії та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки страховий стаж становить 37 років 1 день, а стаж за вислугу років станом на 14.12.2020 становить 10 років 3 місяці 4 дні, що недостатньо для призначення пенсії на день звернення (відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» спеціальний стаж роботи у чоловіків повинен становити не менше 12 років 6 місяців).
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.ст. 51, 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах.
Відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019) право на призначення пенсії за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списком професій і посад, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України після досягнення 55 років та наявністю страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менш 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їх зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, серед яких, в тому числі, машиністи і помічники машиністів електровозів, машиністи і помічники машиністів електропоїздів (секцій).
Списком № 2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956, який був чинним на час роботи позивача в Нікопольському локомотивному депо, передбачено такі посади (професії) як машиністи та їх помічники та старші машиністи: паровозів, тепловозів, електровозів, дизельпоїздів, моторвагонних (електро) секцій мотовозів (підрозділ 1 розділу ХХХ).
Отже, період роботи на посадах машиніста і помічника машиніста електровозів, машиніста і помічника машиніста електропоїздів (секцій) дають право особі на призначення пенсії за вислугу років. Таким чином, позивач, працюючи на посадах машиніста і помічника машиніста електровозів, машиніста і помічника машиніста електропоїздів (секцій), виконував роботу, яка дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідно до ч. 6 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
Пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що чоловіки при досягненні 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, у тому числі не менше 12 років 6 місяців на роботах за Списком №2, мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Матеріалами справи підтверджено, що періоди роботи позивача з 16.06.1986 по 09.11.1988 на посаді помічника машиніста електровоза, з 10.11.1988 по 04.07.1990 на посаді помічника машиніста електросекції, з 05.07.1990 по 31.08.1990 на посаді помічника машиніста електровоза, з 01.09.1990 по 31.10.1990 на посаді машиніста електросекції, з 01.11.1990 по 26.11.1990 на посаді машиніста електровоза, з 27.11.1990 по 30.09.1991 на посаді помічника машиніста електросекції, зараховано до пільгового стажу за Списком №2.
Як зазначалось вище, відповідно до пункту «а» частини 1 статті 55 Закону №1788-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.
Аналізуючи пункт «б» статті 13 Закону №1788-XII та пункт «а» статті 55 Закону №1788-XII, суд зазначає, що наведені в цих статтях роботи дають право на пенсію на аналогічних (більш пільгових) умовах.
Оскільки в силу статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що при призначенні пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років провадиться взаємне зарахування періодів роботи, то періоди роботи позивача за Списком №2, а саме: 16.06.1986 по 09.11.1988 на посаді помічника машиніста електровоза, з 10.11.1988 по 04.07.1990 на посаді помічника машиніста електросекції, з 05.07.1990 по 31.08.1990 на посаді помічника машиніста електровоза, з 01.09.1990 по 31.10.1990 на посаді машиніста електросекції, з 01.11.1990 по 26.11.1990 на посаді машиніста електровоза, з 27.11.1990 по 30.09.1991 на посаді помічника машиніста електросекції, є такими що включаються до спеціального стажу роботи, який надає право на пенсію за вислугу років.
При цьому, суд враховує, що нормами Закону №1058-IV не регулюється безпосередньо взаємне зарахування періодів роботи, передбачених Списком №2 і періодів роботи, які дають право на пенсію за вислугою років.
Проте, суд звертає увагу, що в силу вимог пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених саме Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку що посади, на яких працював позивач, надають йому право на пенсію за вислугу років, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (без зазначення вихідного номеру та дати) про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_3 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі №160/6068/21 є протиправним.
Крім того, оскаржуване рішення не містить зазначення періодів роботи позивача, які не було зараховано до пільгового стажу, та підстави не зарахування таких періодів. Таким чином, відповідачем не дотримано вимог щодо обґрунтованості прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення не виконано.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією №4218-4955-1106-8208 від 29.12.2021. Зазначені витрати відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.
Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн представником позивача долучено до матеріалів справи: копію договору про надання правової (правничої) допомоги, укладеного 11.11.2021 між адвокатом Мотриченко Ю.Ф. та Сотниковим О.А.; копію ордера на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Мотриченко Ю.Ф. від 11.11.2021; копію акта приймання-передачі наданих послуг від 24.12.2021 до договору про надання правової (правничої) допомоги, укладеного 11.11.2021, відповідно до якого адвокатом Мотриченко Ю.Ф. було надано такі послуги: складання та направлення запиту вих.№7 від 12.11.2021 (вартість 1000,00 грн), складання позовної заяви про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років (без зазначення вихідного номеру та дати) та зобов`язання вчинити певні дії (вартість 6000,00 грн). В акті зазначено, що за надану правову допомогу клієнт сплатив адвокату винагороду (гонорар) у сумі 7000,00 грн при підписанні акту приймання-передачі наданих послуг.
Однак платіжних доручень, рахунків, квитанцій тощо на підтвердження фактично понесених клієнтом витрат до позовної заяви не додано. Тому відсутні підстави для розподілу судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (без зазначення вихідного номеру та дати) про відмову в призначенні пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі №160/6068/21, яке набрало законної сили 29.06.2021, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.12.2020 про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням висновків суду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, .

Повний текст рішення складено 12.03.2022.

Суддя В.В. Рянська