Справа № 320/10108/20
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року № 320/10108/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини пенсії, яка виплачувалася у неповному обсязі та нарахована за рішенням суду за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, починаючи з 09.07.2007 року по 15.07.2019 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини пенсії, яка виплачувалася у неповному обсязі та нарахована за рішеннями Ірпінського міського суду у Київській області від 09.07.2010 року справа №2-1188/2010 р., з урахуванням внесених змін до даного рішення судами апеляційної та касаційної інстанцій за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року у зв`язку з порушенням строків її виплати, починаючи з 09.07.2007 року по 15.07.2019 року (дата виконання рішення суду) відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159;

- визнати дії Державної казначейської служби України щодо відмови провести нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації у розмірі трьох відсотків річних від суми 171 824,53 грн, яка нарахована і виплачена на виконання рішення Ірпінського міського суду у Київській області від 09.07.2010 року справа №2-1188/2010 р. з урахуванням внесених змін до даного рішення судами апеляційної та касаційної інстанцій, починаючи з дня закінчення трьохмісячного терміну встановленого ч. 1 ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до 15 липня 2019 року (дата виконання рішення суду);

- зобов`язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію у розмірі трьох відсотків річних від суми 171 824,53 грн, яка нарахована і виплачена на виконання рішення Ірпінського міського суду у Київській області від 09.07.2010 року справа №2-1188/2010 р., з урахуванням внесених змін до даного рішення судами апеляційної та касаційної інстанцій відповідно до ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», починаючи з 27.05.2018 року до 15.07.2019 року (дата виконання рішення суду);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дії відповідача щодо відмови здійснити нарахування і виплату компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до поданої заяви є протиправними та порушують його право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористались, жодних заяв чи клопотань до суду не надали.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд зазначає наступне.

Так, позивач є пенсіонером та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом війни II групи, що підтверджується посвідченнями серія НОМЕР_1 від 29.08.2019, серія НОМЕР_2 від 05.07.2017.

09 липня 2010 року Ірпінський міський суд Київської області розглянув справу №2-1118/2010 р. за позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ірпені та задовольнив його частково.

Постановою Апеляційного суду Київської області 11 жовтня 2011 року за результатами розгляду справи 22А-23 864/2011 р. рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 липня 2010 року змінено в частині періоду перерахунку пенсії.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 28.05.2013 року справа №К/9991/83650/11 постанову Апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2011 року за результатами розгляду справи 22А-23864/2011р. змінено в частині кінцевої дати перерахунку пенсії.

15 липня 2019 року відповідне рішення було виконано Державною казначейською службою України шляхом перерахування коштів в сумі 171 824,53 грн. на рахунок позивача.

Позивач звернувся до відповідача-1 з заявою в якій просив здійснити розрахунок та виплату заявникові компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 09.07.2007 року по 15.07.2019 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», далі - Закон №2050-111, та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159, далі - Порядок №159. Заява позивача зареєстрована за вхідним №8385/Ж-1000-20.

За результатами розгляду даної заяви відповідачем-1 надано відповідь вихідний №5264-8385/Ж-02/8-1000/20 від 21.08.2020 року, в якій останній зазначив, що Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09.07.2010 по справі №2-1188/2010 виконано в межах зобов`язань. З 17.10.2019 виплата пенсії проводиться у розмірах визначених рішенням суду. Погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду буде здійснено в межах відповідних бюджетних призначень.

Тому позивач повторно звернувся до відповідача-1 з заявою та просив негайно надати відповідь на заяву №8385/Ж-1000-20 від 29.07.2020 року по суті порушеного питання.

Листом від 07.10.2020 №8520-11874/Ж-02/8-1000/20 відповідач-1 надав відповідь аналогічного змісту відповіді від 21.08.2020.

Також позивач звернувся до відповідача-2 з заявою, в якій просив провести нарахування та виплату заявникові компенсації у розмірі трьох відсотків річних починаючи з дня закінчення трьохмісячного терміну встановленого ч. 1 ст.5 Закону №4901-VI до 15.07.2019 року (дата виконання рішення суду).

Листом від 14.09.2020 року за №5-11-11/16085 відповідач-2 відмовив у виконанні вимог позивача, оскільки, рішення суду на основі якого відповідач перераховував кошти позивачеві має зобов`язальний характер, компенсація у зазначеній категорій справ не нараховується.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Питання, які пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом №2050-111 та Порядком №159.

Відповідно до статей 1, 2 Закону №2050-111 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного слідує, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.46 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом №2050-111 та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у спірних правовідносинах - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Відповідно до пункту 2 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Відповідач-1 на виконання рішення Ірпінський міський суд Київської області від 10.07.2010 року справа №2-1188/2010 р. нарахував пенсію, яка була протиправно ним не виплачена на загальну суму 171 824,53 грн., за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року.

Так, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія. Тому сума пенсії, за кожний з місяців у періоді з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року повинна виплачуватися в тому ж місяці, натомість, недоплачена частина пенсії в казаному періоді за кожний місяць на загальну суму 171 824,53 грн. виплачена лише 15.07.2019 року, тобто з порушенням строку виплати пенсії.

Таким чином, враховуючи, що відповідач нарахував пенсійні виплати за рішенням суду, яке в подальшому було виконане, однак компенсація втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати добровільно нарахована відповідачем не була, тому є протиправною відмова відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у відповідності до Закону №2050-111 та Порядку №159.

Належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити розрахунок та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року (справа №336/4675/17), від 21.06.2018 року (справа №523/1124/17) та від 03.07.2018 року (справа №521/940/17), предмет розгляду зазначених справ є аналогічний даній справі.

Отже позовні вимоги до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог до Державної казначейської служби України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон про гарантії) встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону про гарантії Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. З Закону про гарантії виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Пунктом 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Частинами 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845).

Судом встановлено, що позивач звертався до ГУ Державної казначейської служби України у Київській області з запитом на інформацію та останньому надано відповідь в якій зазначено, що рішення суду виконано Державною казначейською службою України 15.07.2019 в повному обсязі, а саме: кошти в сумі 171824,53 грн. були перераховані на користь позивача згідно поданих позивачем банківських реквізитів.

В подальшому позивач звернувся до відповідача-2 з заявою в якій просив, провести нарахування та виплату заявникові компенсації у розмірі трьох відсотків річних починаючи з дня закінчення трьохмісячного терміну встановленого ч. 1 ст.5 Закону №4901-VI до 15.07.2019 року (дата виконання рішення суду).

Листом відповідачем-2 повідомлено позивача, що рішення Апеляційного суду Київської області від 11.01.2011 у справі №22А-23864/11 має зобов`язальний характер, у Казначейства відсутні правові підстави щодо здійснення нарахування компенсації за порушення строку перерахування коштів у розмірі трьох відсотків річних у зазначеній категорії справ.

Таким чином, судом встановлено, що свої зобов`язання перед Позивачем Казначейство виконало в повному обсязі.

Щодо виконання рішень про стягнення коштів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Закон України від 05.06.2012 «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон про гарантії) встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону про гарантії виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з абз. 2 пп. 1 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 затверджено Порядок виконання рішень, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок № 845), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до п.3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Щодо виконання рішень зобов`язального характеру, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону про гарантії виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Згідно з пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про гарантії виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом (01.01.2013), подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

З метою реалізації пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про гарантії постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі - Порядок № 440).

Заборгованість погашається у такій черговості:

- у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

- у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

- у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Згідно з пунктами 13,14 Порядку № 440 передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом.

До рішень зобов`язального характеру додаються оригінали документів про здійснення нарахування виплат за цим рішенням, підписані уповноваженою особою і завірені гербовою печаткою.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 440 передача рішень здійснюється відповідальною особою на підставі акта приймання-передавання. Акти приймання-передавання складаються окремо щодо кожної черги погашення заборгованості.

До акта приймання-передавання додається витяг з Реєстру щодо рішень, які передаються.

Таким чином, суд звертає увагу, що законодавство передбачає різні способи виконання судових рішень та чітко розмежовує компетенцію державних органів щодо їх виконання: рішення зобов`язального характеру виконуються органами ДВС в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а рішення про стягнення коштів виконуються виключно органами Казначейства.

Щодо підстав для нарахування та виплатити компенсації позивачу в розмірі трьох відсотків річних, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 Закону про гарантії, у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Суд звертає увагу, що ані державний виконавець, ані позивач із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення шляхом стягнення коштів до суду не зверталися.

Тобто, рішення суду по справі №22А-23864/11 залишились зобов`язального характеру.

Крім того, Порядок № 440 передбачає не механізм виконання судових рішень про стягнення коштів, а визначає порядок погашення заборгованості за рішеннями суду саме зобов`язального характеру.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників визначений Порядком № 845.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що компенсація в розмірі трьох відсотків річних передбачена лише у разі не перерахування коштів протягом трьох місяців за рішенням суду про стягнення коштів, а не зобов`язального характеру.

Таким чином, компенсація у зазначених категоріях справ не може бути нарахована відповідно до Закону про гарантії.

Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06.02.2020 по справі № 826/14322/17.

Отже, вимоги позивача до відповідача-2 Державної казначейської служби України є безпідставними та необгрунтованими.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Щодо клопотання позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначеній нормі відповідають також і положення п. 1 ч. 6. ст. 246 КАС України, згідно з яким у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення та положення підпункту "ґ" п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України, відповідно до якого постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Крім того, суд зазначає, що згідно з вимогами ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до вимог ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Із наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

При вирішенні поданої заяви суд звертає увагу на те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Суд також наголошує, що наведене є правом, а не обов`язком суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої інстанції може під час прийняття рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту із накладенням штрафу.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" № 3 від 13.03.2017 вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Пленум Вищого адміністративного суду України наголосив, що вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, підстави для задоволення клопотання позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення суду відсутні.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 КАС України.

Позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини пенсії, яка виплачувалася у неповному обсязі та нарахована за рішенням суду за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, починаючи з 09.07.2007 року по 15.07.2019 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини пенсії, яка виплачувалася у неповному обсязі та нарахована за рішеннями Ірпінського міського суду у Київській області від 09.07.2010 року справа №2-1188/2010 р., з урахуванням внесених змін до даного рішення судами апеляційної та касаційної інстанцій за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року у зв`язку з порушенням строків її виплати, починаючи з 09.07.2007 року по 15.07.2019 року (дата виконання рішення суду) відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.