Справа № 160/21428/21
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2022-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
Ухвалою суду від 29.11.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з 01.04.1999 року перебувала на обліку в Головному управління ДПС у Дніпропетровській області, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат).
З 26.04.2018 року стан платника податку - прийнято рішення про припинення.
17.09.2021 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДПС у Дніпропетровській області із повторним запитом на інформацію, в якому просила надати вимогу про сплату боргу (недоїмки) який став підставою для нарахування єдиного соціального внеску на суми, які були стягнуті ДПС за період: 1 квартал 2018р. нараховано 2457,18 грн., за 2017р. нараховано 8448,00 грн.
Листом від 22.09.2021 року №244/ЗПІ/04-36-24-05-11 ГУ ДПС у Дніпропетровській області розглянуло запит на отримання публічної інформації фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність - адвоката ОСОБА_1 від 17.09.2021р. №б/н щодо отримання інформації про визначення правового обґрунтування нарахування та стягнення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік та 1 квартал 2018 року.
29.09.2021 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДПС у Дніпропетровській області із скаргою (вх.№К-351/ЗВГ Ел), в якій просила її розглянути, а також:
Листом від 27.10.2021 року №468/К/04-36-24-03-11 ГУ ДПС у Дніпропетровській області розглянуло скаргу ОСОБА_1 від 29.09.2021р. №б/н (вх.№К-351/ЗВГ Ел) щодо нарахування та стягнення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік та І квартал 2018 року та повідомило зокрема наступне.
За даними інформаційної системи податкового органу, в ІКП фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність ОСОБА_1 рахуються наступні нарахуванні єдиного внеску:
- за І квартал 2018 року нараховано - 2457,18 грн., строк сплати 19.04.2018 - сплачено 02.05.2018;
- за 2017 рік нараховано - 8448,00 грн., строк сплати 02.05.2018 сплачено 02.05.2018.
У разі несвоєчасної сплати єдиного внеску на підставі частини 10 статті 25 Закону №2464, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1% суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону №2464, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20% своєчасно не сплачених сум.
Адвокатом ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) визначена самостійно база нарахування єдиного внеску за 2017-2018 роки, а саме:
Враховуючи викладене, платником порушено строки сплати єдиного внеску за І квартал 2018 року, а саме по строку сплати 19.04.2018, борг у сумі 2457,18 грн. сплачено 02.05.2018 (прострочено 13 календарних днів).
За несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 20.04.2018 по 02.05.2018 довідково розрахована пеня - 2457,18*0,1%*13=31,94 грн. та штрафна санкція за невчасну сплату платежу - 2457,18 грн.*20%*13 днів=491,44 грн.
Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 23.07.2021 № направлено платнику 27.07.2021 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Станом на 25.10.2021 року повідомлення про вручення платнику поштового відправлення ГУ ДПС не отримано, корінець до контролюючого органу не повертався.

Після вручення вказаного рішення від 23.07.2021 № в ІКП платника буде проведено нарахування пені та штрафної санкції за невчасну сплату єдиного внеску та у разі несплати нарахованих сум ГУ ДПС буде сформовано вимогу на суму заборгованості і надіслано платнику податків згідно чинного законодавства.

За умов, що виникли внаслідок автоматичних нарахувань вищезазначених сум єдиного внеску за І квартал 2018 року та за 2017 рік, а також їх сплати адвокатом Кошовою Н.М. Законом №2464 та Інструкцією №449 не передбачено формування контролюючим органом вимог. Тому надати їх копії не надається можливим.

У ГУДПС відсутні законодавчі підстави, щодо списання оскаржуваних нарахувань.

Не погоджуючись з даною відповіддю відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з визначенням, наведеним у статті 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

За змістом статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, з наведених процесуальних норм видно, що судовому захисту підлягає лише порушене право.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Обов`язковою ознакою як нормативно-правового акта, так і правового акта індивідуальної дії, є юридичний характер, тобто обов`язковість його приписів для відповідного суб`єкта (суб`єктів), дотримання якої забезпечується правовими механізмами.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів КАС має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відповідно, дії суб`єкта владних повноважень повинні бути такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі дії вчинені владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорювані дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Згідно позовної заяви, позивач просить визнати протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вих. К 468/К/04-36-24-03-11 від 27.10.2021р.) про стягнення з ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період: 2017 р. в сумі 8448,00 грн. та за 2018 р. в сумі 2457,18 грн. на загальну суму - 10905,18 грн., та зобов`язати ГУ ДПС у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 протиправно стягнуті кошти.

Лист-відповідь від 27.10.2021 року №468/К/04-36-24-03-11 ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 29.09.2021р. №б/н (вх.№К-351/ЗВГ Ел) щодо нарахування та стягнення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік та І квартал 2018 року, такого обов`язку на позивача не покладає, а отже, позовні вимоги не відповідають матеріально-правовому способу захисту порушеного права, оскільки нею не доведено та не подано будь-яких доказів існування порушення або оспорювання її прав на момент звернення до адміністративного суду з цією позовною вимогою.

Таким чином, даний лист від 27.10.2021 року №468/К/04-36-24-03-11 ГУ ДПС у Дніпропетровській області не є рішеннями суб`єкта владних повноважень у розумінні закону і не створюють для особи обов`язків та наслідків за результатами його прийняття.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вих. К 468/К/04-36-24-03-11 від 27.10.2021р.) про стягнення з ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період: 2017 р. в сумі 8448,00 грн. та за 2018 р. в сумі 2457,18 грн. на загальну суму - 10905,18 грн., та зобов`язати ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Щодо вимоги про повернення ОСОБА_1 протиправно стягнуті кошти, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, позивачем було сплачено згідно квитанції №0.0..1 від 28.04.2018 року ЕСВ за 2017 рік та перший квартал 2018 року у сумі 10905,18 грн.

Наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 №6 було затверджено «Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів» (чинного на час виникнення спірних відносин).

З 24.12.2021 року набрав чинності Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 23.07.2021р. №417 (чинний на час розгляду справи судом).

Порядок №417 розроблено відповідно до статей 9, 11 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) та пункту 22 Порядку функціонування єдиного рахунка та виконання норм статті 35-1 Податкового кодексу України центральними органами виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 321.

Порядок №417 визначає процедуру зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (далі - Платник), надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску, в тому числі тих, які сплачені через єдиний рахунок.

Відповідно до п.5 Порядку №6 та Порядку №417, повернення коштів здійснюється у випадках:

1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на належний рахунок 3556;

2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій не на належний рахунок 3556;

3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на бюджетний рахунок за надходженнями;

4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Кодексом та іншими законами, на рахунок 3556;

5) виявлення технічної та/або методологічної помилки за сумами, які були зараховані на рахунок 3556 з єдиного рахунку.

Повернення здійснюється на підставі заяви Платника про повернення коштів (п.6 Порядку №6 та №417).

Згідно матеріалів справи, позивач не зверталась до відповідача із заявою про повернення коштів, які на її думку сплачено помилково з відповідних підстав, як це передбачено Порядком №417.

Відтак, відповідачем рішення про задоволення або відмову у задоволенні заяви про повернення коштів відповідно до Порядку №417 не приймалось, тобто акт індивідуальної дії на даний момент відсутній.

Правовий акт індивідуальної дії виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований.

Окрім того, варто зазначити, що дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про повернення ОСОБА_1 протиправно стягнуті кошти, оскільки це повноваження належить відповідачу, і для його виконання передбачає низку послідовних дій від відповідних суб`єктів.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу.

Суддя Д.В. Сидоренко