Справа № 300/5071/21
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2022-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2022 р. справа № 300/5071/21

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач), 13.09.2021 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування до страхового стажу періодів з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 31.12.2011, з 20.03.2012 по 28.03.2012, з 11.01.2013 по 10.02.2013, до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 04.01.1987 по 02.06.1987, з 22.08.1992 по 25.04.1998, з 10.02.2000 по 31.12.2000, з 01.03.2002 по 31.12.2003, з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 11.02.2012, з 20.03.2012 по 10.02.2013 та відмови в призначенні мені пенсії на пільгових умовах за Списком №2 з моменту виникнення права на її призначення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періодів з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 31.12.2011, з 20.03.2012 по 28.03.2012, з 11.01.2013 по 10.02.2013, до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 04.01.1987 по 02.06.1987, з 22.08.1992 по 25.04.1998, з 10.02.2000 по 31.12.2000, з 01.03.2002 по 31.12.2003, з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 11.02.2012, з 20.03.2012 по 10.02.2013 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з моменту виникнення права на її призначення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем безпідставно відмовлено у зарахуванні до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2 на підставі записів у трудовій книжці періодів його роботи на території Російської Федерації в ТОВ «Максима» з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 11.02.2012, оскільки їх зарахування до страхового стажу з 01.04.2004 здійснюється за умови підтвердження сплати внесків компетентними органами згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Також у рішенні №69 від 08.01.2021 про відмову в призначенні пенсії зазначено, що карта атестації робочого місця по умовам праці надано тільки за періоди з 01.01.2012 по 11.02.2012, з 29.03.2012 по 10.01.2013, однак в ній не зазначено, що посада має пільги для призначення пенсії за Списком №2 Позивач переконаний, що має право на пільгову пенсію, відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003, у зв`язку із чим, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.09.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків, які позивач у строк встановлений судом усунув.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 відкрито провадження по даній справі №300/5071/21 та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 04.11.2021. Так, у відзиві за №0900-0803-7/40547 від 01.11.2021 представниця відповідача вказала, що відповідно до частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом 1 цього пункту, у період до 01 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами 1 і 3-13 цього пункту, страхового стажу, зокрема, в період звернення з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Представниця відповідача зазначила, що згідно з поданими документами та даними системи персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача складає 24 роки 28 днів, у тому числі, 4 роки 6 місяців - пільговий стаж за Списком №2. Таким чином, рішенням №69 від 08.01.2021 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю страхового та пільгового стажу роботи. З огляду на вказані обставини, представниця ГУ ПФУ в Івано-Франківській області просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 прийнято провадження справу №300/5071/21 та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

14.03.2022 на виконання ухвали суду від 15.02.2022 у справі№300/5071/21 відповідачем надіслано на адресу суду належним чином засвідчені документи на підставі та з врахуванням яких прийнято рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 .

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.09.1986 ОСОБА_1 (а.с.11-17), позивач, серед іншого, працював:

з 04.01.1987 по 14.09.1987 - на посаді машиніст підіймача Долинського управління технологічного транспорту Виробничого об`єднання «Укрнєфть» (записи №№5-7);

з 29.01.1988 по 25.04.1998 - на посаді машиніста підіймача в Управлінні технологічного транспорту Нафтогазовидобувного управління «Сутормінськнєфть» Виробничого об`єднання «Ноябрськнєфтьгаз» (записи №№8-12) (з 24.12.1993 реорганізовано в акціонерне об`єднання відкритого типу «Ноябрсьнефтьгаз», а з 04.07.1996 переймановане у відкрите акціонерне об`єднання «Ноябрськнефтьзаз»);

з 01.10.2003 по 21.10.2003 - на посаді машиніста підіймача Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» (записи №17-18);

з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 11.02.2012, з 20.03.2012 по 10.02.2013 - на посаді машиніста підіймача ООО «Максима», район Крайньої Півночі, Республіка Кома (записи №№19-32).

З метою призначення пенсії за віком по Списку №2, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.12.2020 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії.

В результаті розгляду поданої позивачем заяви, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області прийнято рішення №69 від 08.01.2021 про відмову в призначенні пенсії, мотивовану відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу (а.с.18-19).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням про відмову в призначенні пенсії, з метою захисту свого права позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також застосовує положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (надалі, також - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі, також - Закон №1058-IV).

Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом 1 цього пункту, у період до 01 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами 1 і 3-13 цього пункту, страхового стажу, зокрема, в період звернення з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи, жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, які рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/200 визнанні неконституційними) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №69 від 08.01.2021 про відмову в призначенні пенсії, визнається страховий стаж позивача 24 роки 28 днів, у тому числі, 4 роки 6 місяців - пільговий стаж за Списком №2 (а.с.18-19).

Стосовно незарахування спірних періодів роботи до страхового стажу з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 31.12.2011, з 20.03.2012 по 28.03.2012, з 11.01.2013 по 10.02.2013, до пільгового стажу за Списком №2 з 04.01.1987 по 02.06.1987, з 22.08.1992 по 25.04.1998, з 10.02.2000 по 31.12.2000, з 01.03.2002 по 31.12.2003, з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 11.02.2012, з 20.03.2012 по 10.02.2013, суд зазначає таке.

Так, з рішення про відмову в призначенні пенсії №69 від 08.01.2021 вбачається, що такі періоди не зараховані до страхового та/або спеціального стажу по Списку №2, з наступних підстав: періоди роботи на території Російської Федерації в ООО «Максима» з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 11.02.2012, оскільки їх зарахування до страхового стажу з 01.01.2004 здійснюється за умови підтвердження сплати внесків компетентними органами згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Карту атестації робочого місця по умовам праці надано тільки за періоди з 01.01.2012 по 11.02.2012, з 29.03.2012 по 10.01.2013, проте у ній не зазначено, що посада має пільги для призначення пенсії за Списком №2.

Таким чином, підставами незарахування спірних періодів до загального страхового чи пільгового стажу були непідтвердження таких періодів роботи пільговими довідками, відсутність документів про результати атестації робочих місць за умовами праці та/або відсутність підтвердження сплати страхових внесків.

Щодо відсутності підстав для зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача через неподання уточнюючої довідки, суд зазначає таке.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (надалі, також - Порядок №637).

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерством праці та соціальної політики від 18.11.2005 №383 (надалі, також - Порядок №383) визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637).

Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а.

Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі, також - Інструкція №58), встановлено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки "Відомості про роботу" пишеться: "прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Судом встановлено, що трудова книжка позивача заповнена у відповідності до вимог Інструкції №58 та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких ОСОБА_1 був прийнятий на таку роботу.

При цьому, неможливість отримання пільгової довідки із незалежних від позивача причин не може слугувати підставою для відмови у зарахування періодів роботи до пільгового стажу за наявності інших підтверджуючих доказів.

Встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що спірні періоди пільгового стажу позивача підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці, яких достатньо для підтвердження наявності у позивача пільгового стажу. Натомість відповідач не зазначив, у чому саме полягає неповнота або невідповідність таких записів.

Надаючи оцінку правомірності дій відповідача щодо незарахування періодів роботи позивача до пільгового стажу по Списку №2 з підстав відсутності документів про результати атестації робочих місць за умовами праці, суд зазначає таке.

Відповідно до змісту оскарженого рішення та відзиву на позовну заяву, підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача вказаних періодів його роботи є те, що карту атестації робочого місця по умовам праці надано тільки за періоди з 01.01.2012 по 11.02.2012, з 29.03.2012 по 10.01.2013, проте у ній не зазначено, що посада має пільги для призначення пенсії за Списком №2.

Пунктом 3 Порядку №383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 та Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41 передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами 1 та 2 статті 153 Кодексу законів про працю України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 №2694-XII працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020, в результаті розгляду справи №520/15025/16-а дійшла висновку про те, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII - "за результатами атестації робочих місць" як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

На працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні зазначила, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що атестація робочого місця є важливим елементом запобігання порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, зазначаючи, що пільгова пенсія призначається за результатами атестації робочих місць, держава не повинна покладати відповідальність за непроведення атестації, та, відповідно, надмірний тягар на пенсіонера.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача з приводу відсутності підстав для зарахування періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю документів про результати атестації робочих місць.

Водночас, зважаючи на те, що основним документом для підтвердження стажу роботи при вирішенні питання про призначення пенсії є трудова книжка, яка містить записи про спірні періоди роботи, відсутність пільгової довідки та атестації робочого місця не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу певних періодів роботи.

Крім того, згідно наданих документальних доказів відповідачем на вимогу суду, разом із заявою про призначення пенсії від 30.12.2020 ОСОБА_1 подано до пенсійного органу підтверджуючі довідки про характер роботи згідно проведеної атестації робочого місця машиніста підіймача від 23.11.2020 №18/1/569, від 12.11.2019 №№155,156 (за період з 01.03.2004 по 10.02.2013), а також наказ від 10.03.2010 №21, наказ №174 від 01.12.2011, карта атестації робочого місця по умовам праці машиніста підіймача від 19.04.2010 №8, архівну довідку від 17.10.2019 №01/1/2-9/359 (з письмовим зазначенням про те, що працював повний робочий день), архівні довідки від 18.08.2020 №№№1187, 1188, 1189 про підтвердження роботи згідно цивільно-правового договору з 10.02.2000 по 31.12.200, з 01.03.2002 по 31.12.200з в ООО «КоміКТС» на посаді машиніста підіймача.

Крім наведеного, суд зазначає, що затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення №1173 від 22.08.1956, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення №10 від 26.01.1991 та затвердженими постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, від 16.01.2003 №36 та від 24.06.2016 №461 списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, посада машиніста підіймача віднесена до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Підсумовуючи вказане, на переконання суду, відсутні підстави для відмови у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи на посаді машиніста підіймача з 04.01.1987 по 02.06.1987, з 22.08.1992 по 25.04.1998, з 10.02.2000 по 31.12.2000, з 01.03.2002 по 31.12.2003, з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 11.02.2012, з 20.03.2012 по 10.02.2013.

Із приводу незарахування відповідачем періодів роботи ОСОБА_1 після 01.01.2004 на території Російської Федерації з підстав непідтвердження сплати страхових внесків, суд зауважує таке.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону № 1058-ІV.

Статтею 1 Закону № 1058-ІV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV).

За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 16 статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві Російської Федерації.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Суд зазначає, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по їх суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до абзацу 3 статті 3 Федерального закону "Про трудові пенсії в Російській Федерації" від 17.12.2001 р № 173-ФЗ, іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають в Російській Федерації, мають право на трудову пенсію нарівні з громадянами Російської Федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором Російської Федерації.

Федеральним законом "Про внесення змін в окремі законодавчі акти Російської Федерації з питань встановлення тарифів страхових внесків в державні позабюджетні фонди" від 03.12.2011 №379-ФЗ внесено зміни в статтю 7 Федерального закону "Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації" №167-ФЗ від 15.11.2001, відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону.

При цьому, статтею 9 даного Федерального закону передбачено, що він вступає в силу з 01.01.2012.

Таким чином, обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду Російської Федерації виник з 01.01.2012.

Натомість, відсутність інформації про сплату страхових внесків за певні періоди роботи жодним чином не підтверджує несплату таких внесків.

Суд також наголошує, що усі періоди роботи позивача відображені в трудовій книжці, записи оформлені у відповідності до вимог Інструкції №58, жодних виправлень, закреслень тощо, не містять. Водночас, відповідач не ставить під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів про спірні періоди роботи позивача.

Водночас, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Так, відмова у призначенні пенсії з підстав непідтвердження сплати страхових внесків є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 27 березня 2018 року, справа № 208/6680/16-а; від 24 травня 2018 року, справа № 490/12392/16-а; від 20 березня 2019 року, справа № 688/947/17; від 9 вересня 2019 року, справа №242/5448/16-а; від 31 жовтня 2019 року, справа № 235/7373/16.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу періодів з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 31.12.2011, з 20.03.2012 по 28.03.2012, з 11.01.2013 по 10.02.2013; до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 04.01.1987 по 02.06.1987, з 22.08.1992 по 25.04.1998, з 10.02.2000 по 31.12.2000, з 01.03.2002 по 31.12.2003, з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 11.02.2012, з 20.03.2012 по 10.02.2013, тому відповідача слід зобов`язати зарахувати позивачу відповідні періоди роботи.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з моменту виникнення права на її призначення, суд зазначає таке.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

При цьому, адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективний захист порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.

Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_2 , виданого 25.04.1996, досягнув 55-ти річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Щодо наявності необхідного стажу позивача, то безспірним є 24 роки 28 днів, з яких 4 роки 6 місяців пільгового, які самостійно визначені відповідачем.

Окрім цього до загального страхового стажу зарахуванню підлягають спірні періоди з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 31.12.2011, з 20.03.2012 по 28.03.2012, з 11.01.2013 по 10.02.2013, що разом становлять 7 років 7 місяців 19 днів.

Також до пільгового стажу підлягають зарахуванню періоди роботи з 04.01.1987 по 02.06.1987, з 22.08.1992 по 25.04.1998, з 10.02.2000 по 31.12.2000, з 01.03.2002 по 31.12.2003, з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 11.02.2012, з 20.03.2012 по 10.02.2013, що становлять 17 років 4 місяці 8 днів, які безпідставно не зараховані відповідачем.

Зважаючи на вищевикладене, наявний у позивача страховий та пільговий стаж роботи відповідає всім критеріям, необхідним для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому дії відповідача щодо відмови у призначенні такої пенсії є протиправними.

Згідно з частиною 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня звернення за пенсією.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та висновки, суд приходить до переконання, що позивачу підлягає призначенню пенсія з 30.12.2021, тобто з дня звернення із заявою про призначення пенсії, так як звернення за пенсією відбулося після 03.09.2020, тобто пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відтак, з метою забезпечення належного та ефективного відновлення порушених прав позивача на відповідне пенсійне забезпечення, слід зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, починаючи з 30.12.2020.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Щодо аргументів позивача з приводу застосування строку звернення до суду передбаченого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства у соціальних спорах на постанову Верховного суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 суд зазначає наступне.

У вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду сформовано правова позиція щодо застосування строків звернення до суду у справах про перерахунок раніше призначених пенсій, а предметом розгляду цієї справи є визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, а також зарахування до страхового стажу вище вказаних періодів роботи.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати на відсутність у цих спірних правовідносинах "триваючої пасивної поведінки позивача", про яку йдеться у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо соціальних справ Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19.

Таким чином, позивачем не порушено шестимісячного строку звернення до суду, а доводи відповідача щодо пропущення строку звернення до суду є необґрунтованими та безпідставними. Позаяк, строк звернення до суду обчислюється з дня отримання рішення про відмову в призначенні пенсії.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Наявною в матеріалах справи квитанцією №0.0..1 від 22.02.2021 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 908,00 грн (а.с.1).

Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача частина сплаченої ним суми судового збору у розмірі 454,00 грн, що пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 31.12.2011, з 20.03.2012 по 28.03.2012, з 11.01.2013 по 10.02.2013, до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 04.01.1987 по 02.06.1987, з 22.08.1992 по 25.04.1998, з 10.02.2000 по 31.12.2000, з 01.03.2002 по 31.12.2003, з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 11.02.2012, з 20.03.2012 по 10.02.2013 та відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) до страхового стажу періодів з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 31.12.2011, з 20.03.2012 по 28.03.2012, з 11.01.2013 по 10.02.2013, до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 04.01.1987 по 02.06.1987, з 22.08.1992 по 25.04.1998, з 10.02.2000 по 31.12.2000, з 01.03.2002 по 31.12.2003, з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 11.02.2012, з 20.03.2012 по 10.02.2013 та відмови в призначенні мені пенсії на пільгових умовах за Списком №2та призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з 30.12.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 20551088.

Суддя Главач І.А.