Справа № 260/2580/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 рокуСправа № 260/2580/21 пров. № А/857/23654/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Затолочного В.С., Мікули О.І.,

при секретраі судового засідання - Юрченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Мукачівської міської ради, Мукачівського міського голови Балоги Андрія Вікторовича про визнання дії та бездіяльності протиправними, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року (суддя Гебеш С.А., м.Ужгород, повний текст складено 17 листопада 2021 року), -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Мукачівської міської ради (далі - Міська рада), Мукачівського міського голови Балоги А.В. (далі - Міський голова) в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с.82-83), просив:

визнати протиправною бездіяльність Міського голови щодо не подання на розгляд сесії та Міської ради щодо не розгляду протягом одного місяця (від дати реєстрації клопотання 25.03.2021) на сесії Міської ради клопотання ОСОБА_1 від 25.03.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у межах норм безоплатної приватизації для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,10 га, що знаходиться на території АДРЕСА_1 (далі - Клопотання);

визнати протиправним та скасувати рішення Міської ради «Про відмову в наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, затвердження землевпорядних документацій та передачу земельних ділянок у власність» від 25.06.2021 №401 (далі - Рішення №401);

зобов`язати Міську раду повторно розглянути на (черговій) позачерговій сесії Клопотання;

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі із посиланням на норми матеріального права вказує, що: відповідачем в період з 25.03.2021 по 23.06.2021 жодних дій з Клопотанням позивача здійснено не було і таке не підтверджено матеріалами справи; Клопотання розглянуто тільки після відкриття судом провадження у справі; доводи щодо перетинання земельної ділянки, яку бажає отримати ОСОБА_1 з домоволодінням по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 є припущенням, не підтвердженим жодними належними та допустимими доказами.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Разом з тим, відповідачами до суду апеляційної інстанції подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням на всій території України воєнного стану (Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022).

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції вважає, що таке задоволенню не підлягає, так як в межах Закарпатської та Львівської областей не ведуться активні бойові дії, відповідачі не позбавлені можливості участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, в справі достатньо доказів для її розгляду за наявними у ній матеріалами, крім того, участь сторін при розгляді даної справи не визнавалась судом апеляційної інстанції обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з не правильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 25.03.2020 позивач звернувся до Міського голови з Клопотанням про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою у межах норм безоплатної приватизації щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,10 га, на території міста Мукачево, в межах АДРЕСА_1 (а.с.11-14).

25.06.2021 п.4 Рішенням №401 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,10 га, на території міста Мукачево, в межах АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю згоди землекористувачів (а.с.35).

Згідно з частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується.

Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження землею врегульовано Земельним кодексом України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - ЗК).

Відповідно до частини першої статті 3 ЗК земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно положень статті 5 ЗК земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Статтею 12 ЗК встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є;) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 81 ЗК громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частиною першою статті 116 ЗК встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 116 ЗК набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За змістом частини третьої статті 116 ЗК безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 116 ЗК передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною першою статті 121 ЗК встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 ЗК визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до норм частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами першою та другою статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Виходячи з наведених правових норм в контексті спірних відносин вбачається, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність належить до виключних повноважень Міської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні; при цьому рішення, дії або бездіяльність Міської ради щодо надання земельних ділянок можуть бути оскаржені до суду.

З матеріалів справи видно, що 25.03.2021 Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Міської ради зареєстровано заяву (Клопотання) ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вільної від забудови земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Цього ж дня, вказана заява (Клопотання) була передана на виконання відділу комунальної власності Управління комунальної власності та архітектури виконавчого комітету Міської ради.

Надалі Клопотання позивача було опрацьовано в засіданні постійної комісії з питань комунальної власності та земельних відносин Міської ради.

Відтак, заява позивача, після її опрацювання постійною комісією з питань комунальної власності та земельних відносин Міської ради, була винесена на розгляд сесії Міської ради 8-го скликання.

Відповідно до Регламенту Міської ради затвердженого рішенням від 03.12.2020 №25 (далі - Регламент) визначено, Регламент Міської ради є обов`язковим для виконання і має силу документу, який встановлює порядок скликання і проведення сесій міської ради, її засідань, формування органів виконавчої влади, визначає порядок здійснення контрольної діяльності, процедуру окремих видів діяльності міської ради, її органів, депутатів міської ради, посадових осіб та інші процедури, а також функції органів міської ради та її посадових осіб, які випливають з їх повноважень, встановлених Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» підпункт 1.5; підпунктом 2.1.1. визначено, що сесії міської ради складаються з пленарних засідань міської ради і засідань постійних та інших комісій міської ради, що проводяться у період між пленарними засіданнями; порядок денний чергової сесії міської ради формується міським головою та включає питання, вирішення яких відносяться до повноважень міської ради і пройшли опрацювання у відповідних постійних комісіях (підпункт 2.4.1); у підпункті 3.2.1 зазначено, що винесенню питання на розгляд на пленарному засіданні міської ради передує його підготовка у відповідних постійних комісіях міської ради; пунктом 4.4.2 визначено, що постійними депутатськими комісіями міської ради розробляються проекти рішень міської ради та готуються висновки з цих питань.

Отже, враховуючи наведені статті Регламенту, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що внесенню Міським головою пропозицій щодо питань на розгляд ради передує підготовка його проекту ініціатором та опрацювання такого проекту відповідною постійною профільною депутатською комісією Міської ради.

Враховуючи викладене, позовна вимога ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності Міського голови та Міської ради є безпідставною, оскільки Клопотання позивача було опрацьовано, прийнято до розгляду та розглянуто, а отже у задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Щодо вимог скаржника про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов`язання повторно розглянути на черговій сесії Клопотання, то апеляційний суд, вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом преамбули Закону України «Про землеустрій» (далі - Закон №858-IV) цей Закон визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Статтею 1 Закону №858-IV визначено поняття проекту землеустрою, відповідно до якого це - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Відповідно до статті 50 Закону №858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бая інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до частини восьмої статті 118 ЗК проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 186-1 ЗК проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина 1 вказаної статті).

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту (частина 4 статті 186-1 Земельного Кодексу України).

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина 5 відповідної статті).

Згідно з частиною дев`ятою статті 118 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

З аналізу наведених норм діючого законодавства вбачається, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок не означає, що земельна ділянка виділяється конкретній особі, та не є тотожним поняттю передачі земельної ділянки у власність, а є лише початковою стадією процедури безоплатного одержання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до положень частини сьомої статті 118 ЗК підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином частиною шостою статті 118 ЗК передбачений вичерпний перелік матеріалів та документів, які додаються особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою такої ділянки, а саме: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Даною нормою також зазначено, що забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, ЗК встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №545/808/17, 8 вересня 2020 року у справі №812/1450/17.

Відмовляючи у наданні дозволу ОСОБА_1 у Рішенні зазначено, що відсутня згода землекористувачів. У відзиві на заяву про збільшення позовних вимог Міська рада вказала, що за даними Управління міського господарства Міської ради та за поданим ОСОБА_1 клопотанням та графічними матеріалами вбачається, що бажана земельна ділянка розташована між АДРЕСА_1 , що перетинає земельні ділянки по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 . Тобто бажана ОСОБА_1 земельна ділянка перетинається із земельними ділянками по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , а відтак потребує погодження відповідних землекористувачів.

Разом з тим, належних доказів того, що бажана позивачем земельна ділянка є сформованою чи така проходить по межах інших земельних (сусідніх) ділянках, які є у власності чи користуванні інших осіб, відповідачем суду першої та апеляційної інстанції не представлено.

Отже, аналізуючи вищевикладені норми, апеляційний суд зазначає, що відсутність згоди землекористувачів не є підставою для відмови у відповідності до положень статті 118 ЗК, а тому Рішення №401 є протиправним та таким що підлягає скасуванню.

При цьому, захист порушених прав позивача також потребує зобов`язання відповідача повторно розглянути подане позивачем 23.03.2021 Клопотання.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністартивного судочиснтва України (далі - КАС) підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставної відмови у задоволені частини позовних вимог, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 4 рішення Мукачівської міської ради «Про відмову в наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, затвердження землевпорядних документацій та передачу земельних ділянок у власність» від 25 червня 2021 року №401.

Зобов`язати Мукачівську міську раду повторно розглянути на черговій (позачерговій) сесії клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації від 25 березня 2021 року.

В задоволені решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Мукачівської міської ради в користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 1145 (одна тисяча сто сорок п`ять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді В. С. Затолочний
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 10 березня 2022 року.