Справа № 320/10089/20
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2021-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року № 320/10089/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Говорова Павла Володимировича про визнання протиправними дії, визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця Говорова Павла Володимировича, в якому просить суд:

- визнати дії приватного виконавця Говорова Павла Володимировича стосовно розрахунку основної винагороди приватного виконавця, зазначеного в постанові про стягнення з боржника основної винагороди від 06.10.2020 року у виконавчому провадженні ВП №63211537 протиправними;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 06.10.2020 року у виконавчому провадженні ВП №63211537, винесену приватним виконавцем Говоровим Павлом Володимировичем.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою не зазначено про солідарність відповідальності боржників, що в подальшому може призвести до «багаторазового» стягнення основної винагороди за одним й тим самим виконавчим документом.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Так, 06 вересня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено Рішення по справі № 357/426/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вирішено в рахунок погашення заборгованості Відповідача-1 за кредитним договором від 14.08.2007 року № 001-2900/756-0054, укладеним між ВАТ «Універсал Банк» та Відповідачем-1 в розмірі 42374 швейцарських франків 53 сантими та заборгованості за кредитним договором від 16.08.2007 року № 001-2902/756-0055, укладеним між ВАТ «Універсал Банк» та Відповідачем-1 в розмірі 14957 швейцарських франків 60 сантимів звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 16.08.2007 року, а саме на:

- ј частини квартири ( АДРЕСА_1 ), яка належить Відповідачу-1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.11.1997 року видане за наказом ВАТ «Росава» № 1019 від 19.11.1997 р.;

- ј частини квартири ( АДРЕСА_1 ), яка належить Відповідачу-2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.11.1997року видане за наказом ВАТ «Росава» № 1019 від 19.11.1997 р.;

- ј частини квартири ( АДРЕСА_1 ), яка належитьВідповідачу-3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.11.1997року видане за наказом ВАТ «Росава» № 1019 від 19.11.1997 р.;

- ј частини квартири ( АДРЕСА_1 ), яка належить Відповідачу-4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.11.1997року видане за наказом ВАТ «Росава» № 1019 від 19.11.1997 р..

Надати право ПАТ «Універсал Банк» провести публічні торги за початковою ціною предмета іпотеки, яка визначена на підставі ринкової вартості суб`єктом оціночної діяльності.

В контексті зазначеного рішення - відомості стосовно відповідачів за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2016 у справі №357/426/16-ц: -Відповідач 1 - ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 Відповідач 2 - ОСОБА_3 ;

Адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 Відповідач 3 - ОСОБА_1

Адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 Відповідач 4 - ОСОБА_4

Адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 .

06.10.2020 року приватним виконавцем Говоровим Павлом Володимировичем було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження та Постанову про стягнення з боржника основної винагороди за ВП №63211537 (за виконавчим листом справа № 357/426/16-ц від 05.03.2018 р.).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" "рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів".

Про наявність оскаржуваної постанови позивачу стало відомо з листа, отриманого ним 10 жовтня 2020 року, що підтверджується конвертом.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, б, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 21 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» (а яку посилається відповідач у оскаржуваній постанові), основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Солідарні боржники несуть солідарний обов`язок із сплати основної винагороди.

Стягнення з боржника додаткової винагороди приватному виконавцю, а також додаткових витрат, крім визначених Міністерством юстиції України, не допускається.

Відповідачем за текстом оскаржуваної постанови наводиться «Розрахунок основної заборгованості за виконавчим провадженням», який викладений наступним чином:

Розмір основної винагороди розраховується за наступною формулою:

А х 10% = W, де А - сума, що підлягає стягненню або вартість майна, що підлягає передачі, а W - сума основної винагороди приватного виконавця.

Таким чином, розрахунок основної винагороди приватного виконавця складає: 57322,13 (СНF) х 10% = 5723,21 (СНF).

Суд зазначає, що відповідач не посилається на вартість майна та не зазначає докази щодо оцінки майна, а на власний розсуд визначає «основну суму заборгованості».

Крім того в постанові не зазначено про солідарність відповідальності боржників (власників предмета іпотеки), що призведе до «багаторазового» стягнення основної винагороди за одним й тим самим виконавчим документом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2020 року у справі № 320/3982/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що оскільки в рамках виконавчого провадження № 63211537 дії державного виконавця не забезпечили примусове виконання виконавчого документу про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум відповідно до виконавчого листа та не призвели до стягнення у примусовому порядку суми, зазначеної у цьому виконавчому листі, отже підстави для стягнення виконавчого збору в такому випадку не виникають.

Для стягнення виконавчого збору з боржника державний виконавець повинен вчинити виконавчі дії, результатом яких є фактичне виконання виконавчого документу.

За таких обставин, на думку суду, оскаржувана постанова у ВП № 63211537 винесена неправомірно, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та, відповідно, підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зазначена стаття визначає, як розподіляються обов`язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі, та передбачає активну роль суду у процесі доказування та спрямована на забезпечення повного з`ясування обставин у справі на основі поєднання принципів змагальності та офіційності.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень - відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, жодних доказів, які б спростовували доводи позивача не надав та не довів правомірність своїх дій та відсутності підстав для скасування постанови.

Відповідно до частини 4 статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідач не повідомив суду про наявність у нього поважних причин для неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов, що розцінюється судом як визнання позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1681,60 грн.. Зважаючи на задоволення позовних вимог та вжиття судом заходів забезпечення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову на загальну суму 1681,60 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати дії приватного виконавця Говорова Павла Володимировича стосовно розрахунку основної винагороди приватного виконавця, зазначеного в постанові про стягнення з боржника основної винагороди від 06.10.2020 року у виконавчому провадженні ВП №63211537 протиправними.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 06.10.2020 року у виконавчому провадженні ВП №63211537, винесену приватним виконавцем Говоровим Павлом Володимировичем.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця Говорова Павла Володимировича на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят один) грн. 60 коп..

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.