Справа № 420/14821/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2022-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/14821/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Кравченка К.В.,

- Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року, прийняте у складі суду судді Стефанова С.О. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання правомірною відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просив суд:

- визнати неправомірною відмову Головного управління Національної поліції в Одеській області у проведенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у порядку п.3 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», оформлену листом за підписом начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області від 22 липня 2021 року №14/871;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ-ї групи по причині захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2021 року у сумі 681000,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Одеській області, викладену у листі від 22.07.2021 року №14/871 у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 травня 2021 року щодо призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності, з урахуванням висновків суду по даній справі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, зокрема вимоги ч. 1 ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України, тому просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ-ї групи по причині захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня 2021 року у сумі 681000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що згідно з пунктом 3 розділу 4 вказаного Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, керівникові органу поліції надано лише два варіанти прийняття рішення - затвердження висновку про виплату одноразової грошової допомоги або відмова у його затвердженні, при цьому визначення розміру одноразової грошової допомоги, що має бути призначена та виплачена заявникові не відноситься до компетенції відповідача, оскільки такий розмір прямо визначений Законом. Апелянт вказує, що з огляду на висновок суду про неправомірність відмови у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги, у відповідача залишався лише єдиний законний варіант розпорядження його дискреційними повноваженнями - затвердження висновку про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги у встановленому Законом розмірі. На думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що зобов`язання відповідача прийняти рішення про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача,що в свою чергу призвело до неефективного захисту порушеного права позивача на отримання одноразової грошової допомоги. Крім того, апелянт вказує, що у разі повторної відмови у призначенні та проведені позивачеві виплати одноразової грошової допомоги, він знов буде змушений звертатись до суду з новим позовом, що свідчить про застосування судом неефективного способу захисту порушеного права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 23 квітня 2009 року по 06 листопада 2017 року проходив службу в органах внутрішніх справ; у період з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2021 року проходив службу в Національній поліції України.

19 квітня 2021 року медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» позивачу видане свідоцтво про хворобу №209/2 згідно з яким наявне у ОСОБА_1 захворювання, пов`язане з проходженням ним служби в поліції. ОСОБА_1 не придатний до служби у поліції (а.с.58-60).

Згідно витягу з наказу ГУНП в Одеській області № 717 о/с від 30 квітня 2021 року, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу швидкого реагування батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Одеській області звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) (а.с.51).

Рішенням Медико-соціальної експертної комісії №1 від 11 травня 2021 року позивачу встановлено II групу інвалідності у зв`язку із виконанням службових обов`язків, про що видано довідку серії ААВ №199708 (а.с.56).

Рішенням Медико-соціальної експертної комісії №1 від 11 травня 2021 року, встановлено, що ступень втрати позивачем працездатності дорівнює 70 відсотків, про що видано довідку серії 12 ААА №049301 (а.с.57).

12 травня 2021 року позивачем на ім`я начальника ГУНП в Одеській області генерала поліції 3-го рангу Беха О.В. було подано заяву (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги (ОГД) у зв`язку із отриманням травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків інспектора БПОП ГУНП в Одеській області (а.с.61).

До вказаної заяви позивачем було додано наступні документи, а саме:

- копія паспорта та довідки про присвоєння РНОКПП;

- копія свідоцтва про хворобу;

- копія довідки МСЕК про встановлення групи інвалідності;

- оригінал довідки МСЕК про відсоток втрати працездатності;

- копії актів Н-1*, Н-5*.

ГУНП в Одеській області листом за №14/871 від 22 липня 2021 року «Про результати розгляду матеріалів» повідомлено позивача, що акти за формами Н-5* від 02.08.2017 року та Н-1* від 02.08.2017 року складені за результатами розслідування нещасного випадку, який стався 14 вересня 2015 року з позивачем, підлягають скасуванню. Також, у листі зазначено, що наявність зазначених недоліків унеможливлює прийняття рішення за наданими матеріалами (а.с.50).

Не погоджуючись з відмовою Головного управління Національної поліції в Одеській області у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність відмови відповідача у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності ОСОБА_1 , оскільки відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження підстав, за яких згідно вимог статті 101 Закону України «Про Національну поліцію», призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються. Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Національної поліції в Одеській області, з огляду на що належним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності, з урахуванням висновків суду по даній справі.

Враховуючи приписи ч.1 ст. 308 КАС України, згідно яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції переглядається в частині відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

У даному випадку спірним є питання щодо ефективності способу захисту порушених прав позивача у вигляді зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву щодо призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності, з урахуванням висновків суду по даній справі.

У постанові від 05.09.2018 у справі №826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту 4 частини другої статті 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок висвітлено й у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №2340/2921/18.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2019 року (справа №813/2273/18)

Разом з тим, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Так, як вбачається з матеріалів справи, листом від 22 липня 2021 року №14/871 матеріали про призначення позивачу одноразової грошової допомоги були повернуті на доопрацювання, оскільки на думку відповідача розслідування нещасного випадку було організовано із порушенням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України від 27 грудня 2002 року №1346, а акти за формами Н-5 від 02.08.2017 року та Н-1 від 02.08.2017 року підлягають скасуванню.

Водночас, статтею 101 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Таким чином, відповідачем фактично було використано не передбачену законодавством підставу для повернення заяви позивача про призначення одноразової грошової допомоги.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно із частиною 2 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

За пунктом 1 Розділу IV Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Пунктом 2 розділу IV Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського передбачено, що рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги приймає керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції), у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що заява позивача про призначення одноразової грошової допомоги по суті не розглядалась, рішення з питань призначення позивачу одноразової грошової допомоги уповноваженим на те органом не приймалось.

У спірних правовідносинах відповідач не навів обставин, передбачених статтею 101 Закону України «Про Національну поліцію», що свідчить про недотримання порядку та процедури розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів наголошує, що враховуючи недотримання відповідачем процедури призначення та виплати одноразової грошової допомоги, дане питання відноситься до повноважень відповідача, а суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідача.

З урахуванням наведеного, з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності, з урахуванням висновків суду по даній справі.

Аналогічна правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 08 квітня 2020 року по справам №711/3427/17 та №431/191/17, від 14 листопада 2019 року по справі №711/2508/17.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання правомірною відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: К.В. Кравченко

Суддя: Л.Є. Зуєва