Справа № 240/6599/21
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6599/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

22 лютого 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

секретар судового засідання: Шпикуляк Ю.В.,

за участю:

представника позивача: Давиденка Віктора Віталійовича

представника відповідача: Зеленової Лідії Василівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області, Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Житомирській області подало апеляційну скаргу.

20 січня 2022 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

11 та 14 лютого 2022 року від апелянта надійшли додаткові пояснення та клопотання про залишення позову без розгляду.

Обґрунтовуючи підставність заявлення даного клопотання, заявник зазначає про зміну судової практики у даній категорії справ.

15 лютого 2022 року від позивача надійшли заперечення на вказане клопотання, а також заява про поновлення процесуального строку.

Дослідивши клопотання апелянта, заслухавши думку представника позивача, колегія суддів дійшла висновку, що воно не підлягає задоволенню, оскільки обставини на які посилається відповідач, а саме зміна судової практики щодо строку оскарження податкових повідомлень рішень без використання досудового порядку врегулювання спору відбулась лише 04.02.2022 року.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи в даному випадку предметом адміністративного позову є податкові повідомлення - рішення № 0-0608 від 06.04.2018, № 0-0625 від 20.05.2019, № 0-0625 від 10.03.2020,№ 2-0625 від 23.04.2019.

Тобто, колегія суддів звертає увагу, що спірні правовідносини виникли у період 2018 -2019, таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо застосування у даній адміністративній справі правової позиції Верховного Суду та норм чинного законодавства які мали місце на час прийняття спірних податкових повідомлень - рішень.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги своєї апеляційної скарги підтримала просила суд її задовольнити.

Представник позивача щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву та пояснень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що 31.07.2009 р. ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. за реєстровим №6414, придбав комплекс по АДРЕСА_1 .

Об`єкт складався з будівель та споруд майнового комплексу:

- адміністративного будинку за планом земельної ділянки під літерою «А», цегляного, загальною площею 680,4 кв.м;

- теплиці за планом земельної ділянки під літерами «Д», «Е», з металевого каркасу, загальною площею 525,2 кв.м;

- кормокухні та забійного цеху за планом земельної ділянки під літерою «Ж», цегляної, загальної площею 257036 кв.м;

- водонапірної башні за планом земельної ділянки під літерою «И», цегляної, загальною площею 32,9 кв.м;

- овочевого павільйону за планом земельної ділянки під літерою «Н», з металевого каркасу;

- складу за планом земельної ділянки під літерою «Р», металевого, загальною площею 308,5 кв.м;

- гаражів за планом земельної ділянки під літерою «З», цегляних, загальною площею 380,1 кв.м;

- складів за планом земельної ділянки під літерою «М», цегляних, загальною площею 357,7 кв.м;

- холодильника за планом земельної ділянки під літерою «К», цегляного, загальною площею 1747,6 кв.м;

- приміщення №5 в блоці гаражів за планом земельної ділянки під літерою «З», цегляного, загальною площею 187,3 кв.м. Реєстраційний номер комплексу в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - 5675771, загальна площа - 6790,3 кв.м.

У 2019 та 2020 роках у власності позивача перебувала земельна ділянка площею 14,8215 га, кадастровий номер :02:001:0802 з цільовим призначенням: 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що випливає з Державного акта на право власності на земельну ділянку та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ГУ ДФС у Житомирській області прийняло наступні податкові повідомлення-рішення:

- № 0-0608 від 06.04.2018, яким визначено податкове зобов`язання за 2017 рік зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 217 289,60 грн.;

- № 0-0625 від 20.05.2019, яким визначено податкове зобов`язання за 2018 рік зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 252 802,87 грн.;

- № 0-0625 від 10.03.2020, яким визначено податкове зобов`язання за 2019 рік зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 283 359,22 грн.;

- № 2-0625 від 23.04.2019, яким визначено податкове зобов`язання за 2019 рік зі сплати земельного податку у розмірі 79 346,06 грн.

29.04.2020 р. ГУ ДПС у Житомирській області прийняло податкове повідомлення-рішення щодо ОСОБА_1 за № 3-0625, яким визначено податкове зобов`язання за 2020 рік зі сплати земельного податку у розмірі 79 346,06 грн.

Вважаючи, вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду для їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України проголошено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до п. 6.1 ст. 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

За змістом пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України одним із місцевих податків є податок на майно.

Елементи податку на майно визначені розділом XII Податкового кодексу України.

В силу приписів пп. 265.1.1, 265.1.3. п. 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та плати за землю.

Даючи оцінку доводам апелянта з приводу наявності підстав для стягнення з позивача податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 266 ПК України регламентовано особливості справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За приписами підпунктів 266.1.1, 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування (підпункти «а» - «л»).

Так, на переконання позивача, з доводами якого погодився суд першої інстанції, належний ОСОБА_1 об`єкт нерухомості відноситься до будівель сільськогосподарських товаровиробників, а тому, відповідно до приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не підлягає оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Проте, на переконання апелянта, у позивача відсутні права на вказані вище пільги, оскільки, матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта, з огляду на наступне.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції чинній на момент застосування податковим органом) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (підкласи 1271.1-1271.9).

Цей клас включає підкласи:

1271.1 «Будівлі для тваринництва» (зокрема, товарні та племінні ферми великої рогатої худоби, свиноферми та свинофабрики, вівцеферми, кролівничі та звірівницькі ферми, кінні заводи, собачі розплідники);

1271.2 «Будівлі для птахівництва (зокрема, птахофабрики, та птахоферми, на підприємства по виробництву яєць та м`яса птиці, а також по вирощуванню гібридної птиці для товарних господарств і інкубаторно-птахівничі станції для виробництва добового молодняка птиці та інші);

1271.3 «Будівлі для зберігання зерна» (зокрема, зерносховища), 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні» (зокрема, силоси);

1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства» (зокрема, підвали, винокурні, винні ємкості);

1271.6 «Будівлі тепличного господарства» (зокрема, теплиці, сільськогосподарські, парники, оранжереї, заводи кормових антибіотиків);

1271.7 «Будівлі рибного господарства» (зокрема, підприємства по переробці риби);

1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва» (зокрема, підприємства по переробці відходів тваринництва);

1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші» (зокрема, підприємства виробничо-технічного обслуговування, які включають: бази зберігання мінеральних добрив та пестицидів, сільськогосподарської техніки та запасних частин, підприємства по ремонту сільськогосподарських машин та транспорту, станції біологічного захисту рослин).

Правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Проте, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Вирішуючи питання щодо наявності у позивача право на пільгу, передбачену пунктом «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд виходить з того, що матеріали справи не містять жодних доказів фактичного здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності та використання безпосередньо у такій діяльності комплексу належних йому будівель. Тобто, позивач не підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника.

Аналізуючи доводи апелянта щодо правомірності визначення контролюючим органом бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд апеляційної інстанції вказує на слідуюче.

Відповідно до підпунктів 266.3.1., 266.3.2. пункту 266.3. статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

З матеріалів справи встановлено, та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 31.07.2009 р. ОСОБА_1 придбав комплекс загальною площею 6790,3 кв.м. З вказаної площі контролюючий орган розраховує позивачу податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Довідкою №61 від 20.01.2016 р. підтверджується, що теплиці літ «Д», «Е» загальною площею 525,2 кв.м станом на 20.01.2016 року знесені.

Згідно заяви від 02.02.2016 р., підпис на якій посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. за реєстровим №315, ОСОБА_1 відмовляється від реєстрації права власності на теплиці за планом земельної ділянки під літерами «Д», «Е», з металевого каркасу, загальною площею 525,2 кв.м, що входили до складу комплексу за адресою: АДРЕСА_1 та належали йому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу комплексу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. 31.07.2009 року за реєстровим номером 6414, у зв`язку з тим, що зазначені об`єкти були знесені ним за власним рішенням з причин їх руйнації.

У відповідності до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №52675323 від 05.02.2016 р. площа належного позивачу комплексу становить 6265,1 кв.м.

Отже, при розрахунку податкового зобов`язання контролюючий орган невірно визначив базу оподаткування.

Щодо доводів апелянта, з приводу правомірності дій податкового органу щодо застосування до позивача ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 1%, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 12.4.1. пункту 12.4. статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 12.4.3. пункту 12.4. статті 12 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

За приписами підпункту 266.5.1 пункту 266.5. статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Законодавець визначив лише верхню межу ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому місцеві ради вправі визначати ставку податку в розмірі від 0 до 1,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Контролюючий орган нараховує податкове зобов`язання за ставкою 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, а позивач вважає, що слід застосовувати мінімальну ставку податку - 0 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

При визначені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягає застосуванню у спірних правовідносинах суд враховує наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням 17 сесії 1 скликання Тетерівської сільської ради Житомирського району від 07.12.2016 р. №665 «Про встановлення на території Тетерівської сільської ради місцевих податків та зборів на 2017 рік» встановлено місцеві податки і збори на 2017 рік, в тому числі податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням 20 сесії 1 скликання Тетерівської сільської ради Житомирської району від 26.01.2017 р. №770 «Про встановлення на території Тетерівської сільської ради місцевих податків та зборів на 2017 рік» встановлено місцеві податки і збори на території Тетерівської сільської ради Житомирського району місцеві податки і збори на 2017 рік та визнано таким, що втратило чинність Рішення 17 сесії 1 скликання Тетерівської сільської ради від 07.12.2016 р.

Відповідно до підпункту 12.3.4. пункту 12.3. статті 12 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Разом з тим, згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20.12.2016 р. №1791-VIII установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Отже, приймаючи 26.01.2017 р. рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік, Тетерівська сільська рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п. 5.3. Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (Додаток №2 до рішення №770 20 сесії 1 скликання від 26.01.2017 р. Тетерівської сільської ради) встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб - громадян (присадибних господарських будівель та спору для обслуговування житлового будинку) у розмірі 0 відсотків, фізичних осіб-підприємців у розмірі 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 14.11.2001 р. та припинив підприємницьку діяльності 12.01.2012 р.

Вдруге позивач зареєструвався як фізична особа-підприємець 21.08.2019 р. і є підприємцем до даного часу.

При цьому, у 2017 році позивач не мав статуту фізичної особи-підприємця, тому в 2017 році належний йому комплекс має оподатковуватися за ставкою 0 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта про те, що зазначена у п. 5.3. Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ставка податку 0 відсотків стосується лише належної фізичній особі нежитлової нерухомості - присадибних господарських будівель та спору для обслуговування житлового будинку та не розповсюджується на нерухоме майно комерційного призначення, з огляду на слідуюче.

Згідно підпункту «г» пункту 4.1. Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі її частка, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується на господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, сінники, що визначені абзацом е) підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України на всю площу у розмірі 100%.

Також, положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не містить окремого пункту щодо ставки податку на нерухоме майно комерційного призначення, що перебуває у власності фізичної особи.

При цьому, будь яких доказів та належного обґрунтування щодо наявності правових підстав для нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки в 2017 році за ставкою 1 відсоток на нежитлову нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб, які не мають статусу підприємця, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Крім того, Рішенням 32 сесії 1 скликання Тетерівської сільської ради від 22.12.2017 р. №1146 «Про встановлення на території Тетерівської сільської ради місцевих податків та зборів на 2018 рік» встановлено місцеві податки і збори на 2018 рік.

Рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2018 рік прийнято після 15.07.2017 р., а тому не могло бути оприлюднено до 15 липня 2017 року.

Відповідно до підпункту 12.3.5. пункту 12.3. статті 12 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2018 рік на території Тетерівської сільської ради має справлятися із застосуванням мінімальної ставки - 0 відсотків.

Рішенням 38 сесії 1 скликання Тетерівської сільської ради від 12.07.2018 р. №1351 «Про встановлення на території Тетерівської сільської ради місцевих податків та зборів на 2019 р.» встановлено місцеві податки і збори на 2019. Зміни до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не вносилися, що не заперечується сторонами.

Як вже зазначалося вище, 21.08.2019 р. позивач зареєструвався як фізична особа-підприємець.

Тетерівська сільська рада визначила ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в залежності від наявності у фізичної особи статусу підприємця. Закон та Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не регулюють порядок обрахунку розміру податкового зобов`язання у році, коли фізична особа набула статусу підприємця.

Вказане питання не може бути вирішенеза аналогією закону згідно приписів підпункту 266.8.1. пункту 266.8. статті 266 ПК України.

Верховний Суд у постанові від 11.03.2021 р. у справі №640/23179/19 зазначив, що відповідно до частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Такм чином, аналогія закону та аналогія права допускається для застосування адміністративним судом виключно з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та лише у випадку взагалі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини.

Водночас аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Практика Верховного Суду щодо помилковості застосування суб`єктами владних повноважень аналогії закону у випадку визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування сформована, зокрема, у постановах 17.02.2020 у справі № 826/1376/18 та від 14.08.2020 у справі № 820/432/17.

Відповідно до підпункту 4.1.4. пункту 4.1. ПК України Податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

У зв`язку з наведеним суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у 2019 році слід застосовувати ставку податку 0 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

З приводу правомірності дій податкового органу щодо стягнення з позивача земельного податку, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 269.1.1. пункту 269.1. статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Згідно підпункту 270.1.1. пункту 270.1. статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За приписами пункту 271.1. статті 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до пункту 286.1. статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Порядку надання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткування, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2011 р. №1386, Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі:

Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача;

Мін`юст - про землевласників або землекористувачів, зокрема про найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), назву, номер та дату правовстановлюючого документа, кадастровий номер земельної ділянки, площу відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дату державної реєстрації речового права, цільове призначення, місцезнаходження земельної ділянки (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), розмір частки у праві спільної власності на земельну ділянку (у разі коли майно належить на праві спільної часткової власності), а також про об`єкти незавершеного будівництва.

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на запит ДФС та її територіальних органів надається відповідно до Порядку доступу посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів внутрішніх справ, органів прокуратури, органів Служби безпеки, нотаріусів, адвокатів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2014 р. № 722 (Офіційний вісник України, 2015 р., № 2, ст. 31).

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

З матеріалів справи встановлено, що на заяву позивача про надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 28.12.2020 р. №97-6736/0-0.15-732/153-20 повідомило, що в зв`язку з тим, що вказана в запиті земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0802 розташована на території без визначеної економіко-планувальної зони, затвердженої у встановленому законодавством порядку Технічною документацією з нормативної грошової оцінки земель села Тетерівка, Тетерівської сільської ради.

Контролюючий орган не надав витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0802, який міг бути використаний для розрахунку земельного податку.

Визначення бази оподаткування земельним податком за іншими даними, ніж нормативна грошова оцінка земельних ділянок, що оформлена як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, суперечить закону.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що позивач не надав контролюючому органу документи для проведення звірки та перерахунку податкового зобов`язання, оскільки подання платником податків документів контролюючому органу для проведення звірки є його правом, а не обов`язком.

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції що спірні податкові повідомлення рішення винесені з порушенням норм чинного законодавства, є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 березня 2022 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.