Справа № 160/8136/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2021 року Справа № 160/8136/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
21.05.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо ненадання ОСОБА_1 довідки-розрахунку та невиплати грошової компенсації за невикористане речове майно за період з 04 травня 1995 року по 13 серпня 2019 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України надати ОСОБА_1 довідку-розрахунок та виплатити грошову компенсацію за невикористане речове майно за період з 04 травня 1995 року по 13 серпня 2019 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що позивач з 04 травня 1995 року по 13 серпня 2019 року проходив військову службу, в тому числі у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Так, відповідно до п.п. а п.2 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу наказом начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України по особовому складу від 17 липня 2019 року №49 о/с позивача звільнено з військової служби у запас у зв`язку з закінченням строку військової служби за контрактом, а в подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 13.08.2019р. №194 позивача з 13.08.2019р. виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, проте, станом на день видачі цього наказу відповідач не провів з позивачем всіх розрахунків, а саме: йому не було нараховано та виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі на день звільнення з військової служби. В подальшому, 03.03.2021 року позивач звернувся на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України із заявою про надання довідки-розрахунку по речовому забезпеченню та виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно за період проходження ним військової служби, а саме: з 04.05.1995 року по 13.08.2019 року, проте, листом від 20 квітня 2021 року №6/36/27/3-457 відповідач повідомив позивачеві про те, що згідно з розпорядженням Головного управління Національної гвардії України від 23.10.019 року №27/27/3-7676 «Про порядок проведення розрахунків за неотримане речове майно особового складу, який був звільнений з лав Національної гвардії України» у військовій частині відсутні законні підстави для включення до довідки грошової компенсації за неотримане речове майно тих предметів, право на які було передбачене наказами, які на даний момент втратили чинність. Однак, позивач вважає таку позицію відповідача помилковою, позаяк, по-перше, вона необґрунтована приписами чинного законодавства, а, по-друге, на даний час чинним є наказ Міністерства внутрішніх справ України №475 від 07.06.2017р. зі змінами, внесеним згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України №757 від 04.09.2019р., яким також затверджено Інструкцію з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період. З огляду на наведене, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період проходження ним військової служби в військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України з 04 травня 1995 року по 13 серпня 2019 року, з урахуванням того, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідач повинен був зробити повний розрахунок з позивачем без надання останнім будь-яких додаткових заяв чи вимог, та з посиланням на норми Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: належним чином завірених копій документів, що додані до позовної заяви, для суду та для відповідача; завіреної належним чином копії документа на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності позивача (документа, що посвідчує особу позивача) для суду та відповідача.
На виконання вимог ухвали суду від 26 травня 2021 року позивачем 14.06.2021р. усунуті означені недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/8136/21 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами з 30.07.2021 року у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Також вищезазначеною ухвалою суду від 29.06.2021 року витребувано у військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України: інформацію щодо забезпечення ОСОБА_1 під час проходження ним служби за період з 04 травня 1995 року по 13 серпня 2019 року речовим майном та докази на підтвердження цього; відомості про нарахування ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно, що належало йому до видачі станом на 13 серпня 2019 року, а також документи, що підтверджують нарахування та виплату такої компенсації (за наявності).
27 липня 2021 року до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що при звільненні позивача з військової служби відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 13.08.2019 №194 з останнім здійснено повний розрахунок при звільненні. При цьому, після звільнення з військової служби позивач не звертався з заявою про виплату грошової компенсації за речове майно, водночас, йому неодноразово пропонувалось отримати з речового складу майно на суму яка нарахована, у зв`язку із відсутністю фінансування, проте, позивач не погодився на дану пропозицію. В подальшому, 03.03.2021р. на адресу військової частини надійшла заява позивача від 03.03.2021р. з проханням провести розрахунок вартості невикористаного ним речового майна відповідно до форм належності, скласти відповідну довідку вартість речового майна, що належить до виплати, та надати її позивачеві, за результатами розгляду якої листом відповідача від 20.04.2021 року за вих. №6/36/27/3-437 відмовлено у її задоволенні. Так, спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), при цьому, порівняльно-правовий аналіз частин першої та другої статті 9-1 Закону №2011 -XII свідчить про те, що вони по різному регулюють одні й ті ж правовідносини. Зокрема, частиною першою статті 9-1 Закону №2011-ХІІ питання визначення норм і термінів речового забезпечення військовослужбовців віднесено до повноважень Міністерства оборони України, Міністерства інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, питання визначення порядку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України. Положення частини другої статті 9 Закону України №2011-XII передбачають виплату компенсації за неотримане речове майно військовослужбовцям, однак, статтею 2 Закону України від 17 лютого 2000 року №1459-ІІІ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» (далі - Закон №1459-ІІІ) призупинено дію частини другої статті 9 Закону України №2011-XII в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них. Законом України від 3 листопада 2006 року №328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону України №2011-XII викладено в новій редакції, а також доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою, зокрема, було передбачено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. При цьому, положення частини другої статті 9-1 Закону №2011-XIІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби. Саме частиною другою статті 9-1 Закону України №2011-XII питання визначення норм і термінів віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, та визначено коло осіб, які мають право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно. На підставі викладеного відповідач просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
30.08.2021р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній виклав позицію, аналогічну висловленій у позовній заяві, та додатково зазначав, що застосування у приписах п.3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, словосполучення «у разі звільнення з військової служби» дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби, отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на таку грошову компенсацію. При цьому, п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р., встановлено, що Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, а це означає, що військовослужбовець при звільненні в запас має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258-262 КАС України, а також з урахуванням того, що з 16.08.2021р. по 03.09.2021р., включно, суддя Турова О.М. перебувала у щорічній відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 04 травня 1995 року по 13 серпня 2019 року проходив військову службу за контрактом, зокрема, у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Наказом начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України по особовому складу від 17 липня 2019 року №49 о/с старшого прапорщика ОСОБА_1 , начальника складу пального та мастильних матеріалів складів господарчого взводу роти бойового та матеріального забезпечення звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту а пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з закінченням строку військової служби за контрактом з правом носіння військової форми.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 13.08.2019р. №194 позивача, як того, який здав справи і обов`язки за посадою начальника складу пального та мастильних матеріалів складів господарчого взводу роти бойового та матеріального забезпечення та звільненого відповідно до підпункту а пункту 2 частини п`ятої, статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з військової служби наказом начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України по особовому складу від 17 липня 2019 року №49 о/с у запас у зв`язку з закінченням строку військової служби за контрактом з правом носіння військової форми, з 13 серпня 2019 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а також направлено для взяття на військовий облік із зарахуванням згідно статті 26-2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказу командувача Національної гвардії України від 27.12.2016 року № 902 на службу у військовому оперативному резерві першої черги командира військової частини Національної гвардії України до Амур- Нижньодніпровського РТЦК та СП Дніпропетровської області.
В зазначеному вище наказі також визначено виплатити ОСОБА_1 : одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з останнього зарахування в сумі 151506 гривні 00 копійок; надбавку за особливості проходження служби в розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; премію за особистий внесок у загальні результати служби за період « 01» по « 13» серпня 2019 року в розмірі 130 відсотків посадового окладу.
Крім того, як слідує з наказу від 13.08.2019р. №194 (по стройовій частині), що проводячи остаточний розрахунок при звільненні позивача з військової служби, виключенні його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідач не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі на день звільнення з військової служби.
03 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою про надання довідки - розрахунку по речовому забезпеченню та виплаті йому грошової компенсації за неотримане ним речове майно за період проходження останнім військової служби, а саме: з 04.05.1995 року по 13.08.2019 року.
Листом від 20 квітня 2021 року №6/36/27/3-457 відповідач повідомив позивачеві про те, що згідно постанови КМУ від 16 березня 2016 року «Про затвердження порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» довідка про вартість речового майна, що належить йому до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Головним управлінням Національної гвардії України станом на 1 січня поточного року з моменту набуття підстави права для отримання грошової компенсації за неотримане речове майно. Водночас, на підставі розпорядження Головного управління Національної гвардії України від 23.10.2019 №27/27/3-7676 «Про порядок проведення розрахунків за неотримане речове майно особового складу, який був звільнений з лав Національної гвардії України у військовій частині відсутні законні підстави для включення до довідки грошової компенсації за неотримане речове майно, тих предметів право на які були передбачені наказами, які на даний момент втратили чинність.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання довідки-розрахунку та не нарахування і не виплати позивачеві грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період проходження ним військової служби в військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України з 04 травня 1995 року по 13 серпня 2019 року, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, суд враховує таке.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Законом України №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2011-XII) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно із частинами 1 - 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Абзацом другим ч. 1 ст. 9-1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Водночас, механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначено однойменним Порядком, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (надалі - Порядок №178).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема, й у разі звільнення з військової служби.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку №178).
Пунктом 5 Порядку № 178 передбачено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Із вказаних положень Порядку №178 слідує, що з моменту виникнення права у позивача на отримання предметів речового майна, зокрема, при звільненні особи з військової служби, у відповідача виникає обов`язок видати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі.
При цьому грошова компенсація вартості за неотримане речове майно неможлива без такої довідки, що також слідує із наведених вище положень Порядку №178.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 № 475 затверджено Інструкцію з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період (надалі - Інструкція №475).
Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції №475 речове забезпечення здійснюється відповідно до цієї Інструкції та включає:
- забезпечення речовим майном та створення належних умов для зберігання окремих предметів речового майна;
- створення та утримання запасів речового майна;
- банно-пральне обслуговування;
- ремонт речового майна;
- ведення управлінського обліку і подання звітності речової служби;
- планування та контроль за витратами матеріальних засобів і бюджетних асигнувань, передбачених на речове забезпечення.
Згідно з абзацом 1 пункту 4 розділу І Інструкції №475 речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно.
Пунктом 15 розділу III Інструкції №475 встановлено, що військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".
Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.
Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульований Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р. (далі - Положення).
Пунктом 3 указу Президента України №1153/2008 від 10.12.2008р. дія такого Положення поширюється на військовослужбовців Національної гвардії України.
За приписами абз. 1, 3 п. 242 розділу ХІІ Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Проаналізувавши вище наведені законодавчі норми, суд дійшов висновку, що військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, в тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно з довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі.
Також з аналізу викладеного слідує, що при звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.
Відтак, вказаними нормами визначено право військовослужбовця у разі звільнення з військової служби на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
При цьому, суд зазначає, що застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не наприклад "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Таким чином, військовослужбовці після звільнення з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
На користь вказаного висновку свідчить і те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме шляхом подання рапорту як особливої форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності або шляхом подання заяви як звернення громадянина із проханням про сприяння в реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №803/756/17, від 17 січня 2019 року у справі №822/2309/17, від 29 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18 та ряду інших.
Тобто, для реалізації свого права на отримання грошової компенсації за речове майно при звільненні, позивач зобов`язаний звернутись до відповідача із заявою (рапортом), в якому висловити своє відповідне бажання.
Саме з фактом волевиявлення позивачем способу компенсації (отримати майно чи грошові кошти) пов`язаний обов`язок відповідача здійснити розрахунок при звільненні.
У ході судового розгляду встановлено, що військовою частиною на заяву позивача не надано довідку про вартість речового майна, що належить йому до видачі, а також не виплачено при звільненні з військової служби грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
При цьому, позивач у власній позовній заяві зазначає, що при проведенні остаточного розрахунку при його звільненні з військової служби, виключенні його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, виплату грошової компенсації за неотримане речове майно останньому не проведено.
Так, ОСОБА_1 03 березня 2021 року звернувся до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з листом, в якому просив надати довідку - розрахунок по речовому забезпеченню та виплатити йому грошову компенсацію за неотримане ним речове майно за період проходження останнім військової служби, а саме з 04.05.1995 року по 13.08.2019 року, копія якого міститься в матеріалах справи.
Враховуючи, що Порядок №178 чітко визначає, що речове майно або грошова компенсація виплачується за бажанням військовослужбовця за місцем військової служби, за їх заявою (рапортом), судом встановлено, що позивач заяву з вимогою виплатити останньому грошову компенсацію за речове забезпечення подав відповідачу.
Як вже встановлено судом, незважаючи на звернення позивача із відповідною заявою, грошова компенсація за неотримане речове майно позивачеві виплачена не була.
Також суд повторно зауважує, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). Відтак, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Вказана правова позиція відображена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03.10.2018р. у справі №803/756/17.
При цьому, Конституційний Суд України у рішеннях від 6 липня 1999 року №8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
За таких обставин, слід визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період з 04 травня 1995 року по 13 серпня 2019 року.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що позивача з 13.08.2019 року виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та всіх видів забезпечення, проте останньому не було видано довідку про вартість речового майна, що належало до видачі на день звільнення позивача з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, виходячи із закупівельної вартості такого майна за формою, що зазначена у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178.
При цьому, видача довідки про вартість належного до видачі речового майна є частиною процедури проведення виплати грошової компенсації вказаного речового майна, яка ініціюється на підставі рапорту (заяви) військовослужбовця.
Видача вказаної довідки має на меті визначення розміру компенсації, яка зазначається у наказі командира, а її оригінал підлягає долученню до відомості щодо виплати грошової компенсації.
З огляду на вищезазначене, оскільки в матеріалах справи відсутні докази надання військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України позивачеві довідки про вартість речового майна, що належало до видачі на день звільнення позивача з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, виходячи із закупівельної вартості такого майна за формою, що зазначена у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016№ 178, то суд доходить висновку про те, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність і в цій частині.
Також суд зазначає, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект, тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
За вищенаведених обставин та наявних у справі письмових доказів, суд дійшов висновку, що з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, слід зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України надати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належало останньому до видачі на день звільнення з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а також зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період з 04 травня 1995 року по 13 серпня 2019 року.
Враховуючи викладені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) щодо не надання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) довідки про вартість речового майна, що належало йому до видачі на день звільнення з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а також щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період з 04 травня 1995 року по 13 серпня 2019 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) довідку про вартість речового майна, що належало йому до видачі на день звільнення з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період з 04 травня 1995 року по 13 серпня 2019 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 06 вересня 2021 року.

Суддя: О.М. Турова