Справа № 560/16054/21
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2022-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

15 березня 2022 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить:

1. визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- № 0-2225 від 23.03.2019; (на суму 29698,37 грн.)

-№ 0-2225 від 23.03.2019; (на суму 35854,35 грн.)

- № 0057808 -5805- 2225 від 18.03.2020 року (на суму 6657,60 грн.)

- № 0-2225 від 18.03.2020 року (на суму 8037,62 грн.)

- № 0-2210 від 07.08.2020; (на суму 8037,62 грн.)

- № 0-2225 від 27.10.2021; (на суму 627,92 гри,)

- № 0-2225 від 27.10.2021; (на суму 758,08 грн.)

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 57-54 від 27.01.2020 року на суму 65552,72 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є виробником сільськогосподарської продукції і протягом 2017-2020 рр використовував нежитлову будівлю свинарника в сільськогосподарській діяльності. З урахуванням вищенаведеного вважає, що відносно позивача застосовується податкова пільга, передбачена пп."ж" пп.266.2.2. п.266.2. ст.266 ПК України.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що посилання позивача на положення пп. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, як на підставу скасування податкових повідомлень - рішень, є безпідставними. Доказів вирощування, зберігання та фактів реалізації такої продукції (свиней) та використання належних позивачу нежитлових приміщень при здійсненні сільськогосподарської діяльності, як і доказів провадження такої діяльності, позивачем не надано.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

22.11.2005 ОСОБА_1 уклав з сільськогосподарським кооперативом "ім. Ватугіна" договір купівлі-продажу № 6184 та набув у власність нежитлову будівлю, функціональне призначення якої визначене як свиноферма, за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 1595,4 кв.м. Згідно договору купівлі-продажу № 6183 позивач також набув у власність нежитлову будівлю, функціональне призначення якої визначене як свиноферма, за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 1926,1 кв.м.

Право власності на вказані приміщення свиноферми були зареєстровані в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30.05.2006 (з кодом 1271 ДК 018-2000).

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності у власності ОСОБА_1 у період з 2018 по 2020 роки перебували, зокрема, наступні об`єкти нерухомого майна:

- тип об`єкту - "нежитлова будівля", загальна площа 1926,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ;

- тип об`єкту - "нежитлова будівля", загальна площа 1595,4 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 ;

Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області було сформовано податкові повідомлення - рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ОСОБА_1 , зокрема:

- № 0-2225 від 23.03.2019 (на суму 29698,37 грн.), податковий період 2018 рік;

-№ 0-2225 від 23.03.2019 (на суму 35854,35 грн.), податковий період 2018 рік;

- № 0057808 -5805-2225 від 18.03.2020 року (на суму 6657,60 грн.), податковий період 2019 рік;

- № 0-2225 від 18.03.2020 року (на суму 8037,62 грн.), податковий період 2019 рік;

- № 0-2210 від 07.08.2020 (на суму 8037,62 грн.), податковий період 2019 рік;

- № 0-2225 від 27.10.2021; (на суму 627,92 грн.), податковий період 2020 рік;

- № 0-2225 від 27.10.2021; (на суму 758,08 грн.), податковий період 2020 рік.

Відповідачем наведено розрахунок окремих податкових повідомлень-рішень, а саме:

1.за 2018 рік:

- тип об`єкту - "нежитлова будівля", 1595,4 кв.м* 18,615(0,5%*3723 грн.) =29698,37 грн.. ППР №0-2225 від 23.03.2019;

- тип об`єкту - "нежитлова будівля", 1926,1 кв.м* 18,615(0,5%*3723 грн.) =35854.35 грн., ППР №0-2225 від 23.03.2019;

2. за 2019 рік:

- тип об`єкту - "нежитлова будівля", 1926,1 кв.м*4,173(0,1%*4173 грн.) =8037,62 грн.. ППР №0-2210 від 07.08.2020.

3. за 2020 рік (січень-березень 2020 р. в зв`язку з припиненням права власності на вказані об`єкти, за березень 2020 року надано пільгу згідно Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку поширенням коронавірусної хвороби:

- тип об`єкту - "нежитловабудівля", 1926.1 кв.м*2.3615(0,05%*4723)/ 12 *2=758,08 грн. ППР №0-2225 від 27.10.2021;

- тип об`єкту - "нежитлова будівля", 1595,4 кв.м*2,3615(0,05%*4723 грн.)/12*2=627,92 грн. ППР №0-2225 від 27.10.2021.

Також позивачу було сформовано та направлено податкову вимогу від 27.01.2020 № 57-54 в сумі 65552,72 грн.

Листом від 27.10.2021 відповідач розглянув заяву позивача та надані ним документи і повідомив, що об`єкти нерухомості не відповідають ознакам, визначеним підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу, а саме залишається питання щодо віднесення заявника до сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб) та здачі об`єкта нерухомості в оренду, лізинг, позичку.

Згідно договорів купівлі-продажу №11/09/17 від 11.09.2017 року (акт приймання передачі товару від 12.03.2018); № 12/07/18 від 12.07.2018 року (акт приймання передачі товару від 25.02.2019); № 04/03/19 від 04.03.2019 року (акт приймання передачі товару від 20.11.2019) ОСОБА_1 передав у власність ТОВ "Прімумагро" товар у вигляді свиней живих, загальною кількістю 18 шт.

У подальшому, згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Подільський актив" ОСОБА_1 вніс свою частку в статутний капітал та відчужив на користь товариства нежитлові приміщення, свиноферму площею 1926,1 кв.м, та 1595,4 кв.м., що підтверджується протоколом посвідченим нотаріусом за № 173,174 та актами прийому-передачі майна № 1,2 від 24.03.2020 року та витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно № 206532263, 206527081 від 06.04.2021.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування визначений Податковим кодексом України (далі - ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. п. 266.1.1 п. 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з п. 30.1 ст. 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Пунктом 30.2 ст.30 ПК України передбачено, що підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Положеннями п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п. п."ж" п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Таким чином, п. п."ж" п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України застосовується у разі дотримання двох умов:

1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;

2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Відповідно до коду 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" цей клас включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу належать нежитлові будівлі - свинарники, з кодом 1271 ДК 018-2000.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що нежитлові будівлі, яка належить позивачу на праві власності, за своїм функціональним призначенням є будівлями сільськогосподарського призначення згідно з кодом 1271 ДК 018-2000.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

У постанові від 18 травня 2021 року у справі №820/3705/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, застосовуються виключно для цілей глави розділу XIV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, а отже до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане положення не застосовується.

При цьому у постановах від 21 жовтня 2020 року у справах №520/8580/18 та №806/2686/18 Верховний Суд висловив наступну правову позицію щодо застосування п.п. "ж" п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України:

"Визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин".

Таким чином, при визначенні права особи на податкову пільгу, передбачену п. п. "ж" п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, застосовуються поняття "сільськогосподарський товаровиробник" та "виробник сільськогосподарської продукції", визначені чинним законодавством.

Ст. 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" відносить до виробників сільськогосподарської продукції в тому числі домогосподарства, які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Згідно з абз. 3 ст. 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життєдіяльності, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати в родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких із цих стосунків, або перебувати і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особисте селянське господарство" особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Таким чином, особи, які ведуть особисте селянське господарство, є домогосподарством в розумінні Закону України "Про сільськогосподарський перепис" та належать до виробників сільськогосподарської продукції згідно з вказаним Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про особисте селянське господарство" члени особистого селянського господарства мають право, зокрема, реалізовувати надлишки виробленої продукції на ринках, а також заготівельним, переробним підприємствам та організаціям, іншим юридичним і фізичним особам.

Судом встановлено, що згідно договорів купівлі-продажу №11/09/17 від 11.09.2017 року (акт приймання передачі товару від 12.03.2018); № 12/07/18 від 12.07.2018 року (акт приймання передачі товару від 25.02.2019); № 04/03/19 від 04.03.2019 року (акт приймання передачі товару від 20.11.2019) ОСОБА_1 , передав у власність ТОВ "Прімумагро" товар у вигляді свиней живих, кількістю 18 шт.

Отже, наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що позивач був виробником сільськогосподарської продукції і протягом 2017-2019 років використовував нежитлові будівлі (свинарники) у сільськогосподарській діяльності.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку про те, що відносно позивача протягом 2017-2019 років застосовується податкова пільга, передбачена п. п."ж" п. п. 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 ПК України.

Отже, податкові повідомлення-рішення № 0-2225 від 23.03.2019, № 0-2225 від 23.03.2019, № 0057808 -5805- 2225 від 18.03.2020 року, № 0-2225 від 18.03.2020 та № 0-2210 від 07.08.2020 є протиправними та підлягають скасуванню.

Як наслідок, обґрунтованими є позовні вимоги і в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату податкового боргу від 27.01.2020 № 57-54 в сумі 65552,72 грн., оскільки така вимога є похідною від скасування вищевказаних податкових повідомлень-рішень (на підставі яких вона була прийнята, а саме згідно податкових повідомлень-рішень № 0-2225 від 23.03.2019 та № 0-2225 від 23.03.2019). Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 18 лютого 2021 року по справі №812/1800/18 та від 26 жовтня 2021 року по справі №809/70/17.

Однак позивачем не надано жодних доказів того, що він був виробником сільськогосподарської продукції протягом 2020 року, та використовував нежитлові будівлі (свинарники) у сільськогосподарській діяльності.

Позивач обґрунтовував вимоги за цей період лише функціональною належністю об`єктів нерухомості, що не є належним доказом використання вказаних об`єктів нерухомого майна у своїй діяльності з виробництва власної продукції.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу свиноферми, не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Відчуження у 2020 році позивачем нежитлових приміщень стосується лише таких приміщень, без вказівки, що такі передані, зокрема, разом із вирощуваною продукцією (тваринами).

Тому у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0-2225 від 27.10.2021 та № 0-2225 від 27.10.2021 слід відмовити.

Як наслідок, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач сплатив судовий збір на суму 908 грн., тому такі витрати, враховуючи часткове задоволення позову, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Хмельницькій області пропорційно задоволеним позовним вимогам (98,45% майнових вимог) - у розмірі 893,93 грн.

Також позивачем подано заяву про компенсацію судових витрат, в якій зазначає витрати на правову допомогу у сумі 2837,50 грн.

Згідно абз.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, згідно ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно з п.1-2 ч.1ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги, акт прийому - передачі наданих послуг, прибутковий касовий ордер.

Згідно наданого акт прийому - передачі наданих послуг правнича допомога пов`язана зі складанням та подання позовної заяви до суду - затрачено часу 2,5 год, розмір гонорару - 2837,50 грн.

З урахуванням ціни позову, складністю справи, об`ємом виконаних робіт, значенням справи для сторони, суд вважає, що зазначена сума витрат є співмірною.

Водночас, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на оплату професійної правничої допомоги пропорційно задоволеним вимогам (98,45% майнових вимог) - у розмірі 2793,52 грн.

За наведених обставин за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати на суму 3687,45 (893,93 + 2793,52 ) грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області № 0-2225 від 23.03.2019, № 0-2225 від 23.03.2019, № 0- 2225 від 18.03.2020, № 0-2225 від 18.03.2020 та № 0-2210 від 07.08.2020.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3687 (три тисячі шістсот вісімдесят сім) грн. 45 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 15 березня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ ВП - 44070171)
Головуючий суддя Д.А. Божук