Справа № 380/10609/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/10609/21 пров. № А/857/1540/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шевчук С.М.,

суддів - Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року (ухвалене у м. Львів, за правилами спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Костецького Н.В., повний текст рішення складено -25.11.2021) у справі № 380/10609/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про зобов`язання вчинити певні дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління МВС у Львівській області про визнати протиправними дії Головного управління МВС України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії на відновлення її порушеного права.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління МВС України у Львівській області в частини визначення розміру компенсації за невикористану в році звільнення ОСОБА_1 відпустку у кількості 129 (сто двадцять дев`ять) діб.

Стягнуто із Головного управління МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_1 суму компенсації за невикористану в році звільнення ОСОБА_1 відпустку у кількості 129 (сто двадцять дев`ять) діб в розмірі 29319,12 гривень (двадцять дев`ять тисяч триста дев`ятнадцять гривень 12 копійок).

Зобов`язано Головне управління МВС України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, що утримується із суми компенсації за невикористану в році звільнення ОСОБА_1 відпустку у кількості 129 (сто двадцять дев`ять) діб.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що відповідно до особової картки № НОМЕР_1 на грошове забезпечення ОСОБА_1 , з 19.11.2013року і по день звільнення зі служби перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Грошове забезпечення за вказаний період їй не нараховувалася та не виплачувалося. На день звільнення зі служби позивача їй були встановлені наказами такі види грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад 850 грн.; оклад за спеціальним званням 125 грн.; надбавка за вислугу років (25%) 243,75 грн. Відтак, відповідно до довідки - розрахунку виплата компенсації за невикористані дні відпустки згідно з рішенням Львівського окружного адміністративної суду від 21.12.2020 по справі №380/8718/20 становить 1218,75 грн : 31 х 129 = 5 071,57 гривень. Вказана сума компенсації виплачена позивачці згідно платіжного доручення №29 від 22.10.2021року. Як наслідок суд першої інстанції, при розрахунку сум належної позивачу компенсації зобов`язаний був урахувати таку виплату, натомість суд присудив виплату позивачу у розмірі 29319,12 гривень, без урахування здійснених виплат. Також зазначає, що відповідно до пункту 2-5 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу ДКВС, ДСНС, податкової міліції, НАБУ, ДБР, співробітниками Службової охорони, а також особам звільненим зі служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. Зазначає, що суми які суд визначив до стягнення з роботодавця на користь працівника обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми компенсації за невикористані відпустки, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання судового рішення, внаслідок чого сума компенсації, яка підлягає виплаті повинна бути зменшена на суму податків та зборів.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу сторін, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач невірно здійснив розрахунок сум грошової компенсації за невикористані у році звільнення 129 днів відпустки при звільненні у березні 2019року.

При визначенні розміру вказаної грошової компенсації суд урахував, що грошове забезпечення позивача за травень 2013 у розмірі 4204,60 гривень, а за червень 2013 у розмірі 4204,60 гривень та число відпрацьованих позивачкою робочих днів у травні 2013 року - 19, у червні 2013 року - 18. Відповідно, середньоденне грошове забезпечення позивачки визначено судом у розмірі 227,28 гривень ((4204,60+4204,60):(19+18)), а суму компенсації за невикористану в 2019 році звільнення відпустку в розмірі 29319,12 гривень (129 діб невикористаної відпустки х 227,28 гривень середнього грошового забезпечення).

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач, у період з 03.05.2003 року по 26.03.2019 року проходила службу в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці.

Згідно наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці від 26.03.2019 року №5о/с, позивача з 26.03.2019 року звільнено зі служби в органах внутрішніх справ за ст.64 п. з (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 27.03.2019 року №200о/с прийнято із 27.03.2019 року на службу до поліції та призначено переможцем конкурсу ОСОБА_1 , на посаду дільничного офіцера поліції відділу превенції патрульної поліції Залізничного відділу поліції ГУНП у Львівській області.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року у справі №1.380.2019.002507, яке набрало законної сили 28.01.2020 року, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити дії - задоволено повністю. Зокрема, зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області провести ОСОБА_1 на дату звільнення із органів внутрішніх справ (26.03.2019 року) розрахунок стажу служби в органах внутрішніх справ України, вислуги років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), вислуги років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні із органів внутрішніх справ, а також розрахунок кількості діб невикористаних відпусток за період проходження служби в органах внутрішніх справ, у тому числі у році звільнення, з урахуванням періоду вимушеного прогулу із 16.09.2015 року по 26.03.2019 року із зазначенням вказаного у наказі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області по особовому складу.

На виконання цього судового рішення відповідачем 11.03.2020 року видано наказ №1262о/с, згідно п.3 якого кількість діб невикористаних відпусток за період проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ, у т.ч. у році звільнення, з урахуванням періоду вимушеного прогулу із 16.09.2015 року по 26.03.2019 року, становить 129 діб.

03.09.2020 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату компенсації за невикористану в році звільнення із органів внутрішніх справ відпустку в кількості 129 діб.

Листом відповідача від 28.09.2020 року №Л-9/17/01-2020 відмовлено представнику позивача в задоволенні його заяви з посиланням на те, що в наказі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №2262о/с від 11.03.2020 року не зазначено про виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористані відпустки. Вказані вище обставини встановлені у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі №380/8718/20, що набрало законної сили. Відтак, такі обставини не підлягають доказуванню в силу ч. 4 ст. 78 КАС України.

Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті компенсації за невикористані дні відпустки, позивач звернувся до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі №380/8718/20, що набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 129 (сто двадцять дев`ять) діб.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі №380/8718/20 Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області видано наказ від 12.03.2021 № 1291 о/с, відповідно до якого наказано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 129 (сто двадцять дев`ять) діб.

Відповідно до довідки розрахунку на виконання наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 12.03.2021 № 1291 о/с нараховано грошову компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 129 (сто двадцять дев`ять) діб в розмірі 5071, 57 гривень. Вказана сума компенсації виплачена позивачці згідно платіжного доручення №29 від 22.10.2021року. Для розрахунку враховано посадовий оклад 580 грн.; оклад за спеціальним званням 125 грн.; надбавка за вислугу років 243,75 грн. Відтак, 1218, 75 гривень (грошове забезпечення на день останнього звільнення станом на 26.03.2019) поділено на 31 (кількість днів у місяці звільнення) х 129 (кількість днів невикористаної відпустки). Вказані обставини сторонами не заперечувались.

Проте, позивач, не погоджуючись із визначеною сумою грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 129 (сто двадцять дев`ять) діб, у зв`язку із чим звернулась із даним позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою КС №114 від 29.07.1991 року затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (надалі по тексту іменовано - Положення №114).

Пунктом 56 Порядку №114 встановлено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі №380/8718/20, що набрало законної сили, встановлено право позивача на нарахування та виплату грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 129 (сто двадцять дев`ять) діб.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі №380/8718/20 Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області видано наказ від 12.03.2021 № 1291 о/с, відповідно до якого наказано нарахувати та виплатити позивачу грошової компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 129 (сто двадцять дев`ять) діб.

Відповідно до довідки розрахунку на виконання наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 12.03.2021 № 1291 о/с нараховано грошову компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 129 (сто двадцять дев`ять) діб в розмірі 5071, 57 гривень. Вказана сума компенсації виплачена позивачці згідно платіжного доручення №29 від 22.10.2021року.

Для розрахунку враховано посадовий оклад 850 грн.; оклад за спеціальним званням 125 грн.; надбавка за вислугу років 243,75 грн. Відтак, 1218, 75 гривень (грошове забезпечення на день останнього звільнення станом на 26.03.2019) поділено на 31 (кількість днів у місяці звільнення) х 129 (кількість днів невикористаної відпустки).

Вирішуючи спір в частині яка стосується порядку обчислення грошової компенсації за невикористану у році звільнення відпустку, колегія суддів зазначає, що спеціальними нормами законодавства не врегульовано порядок обчислення вказаної грошової компенсації.

Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі по тексту іменовано - Порядок №100). Згідно п. 2 цієї Постанови її чинність поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності.

Підпункт "а" пункту 1 Порядку №100 передбачено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами)

(далі - відпустка), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки.

Пунктом 2 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки

проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної

плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду( абзац третій - п`ятий пункту 4 Порядку №100.

Відповідно до п. 7 та 8 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про

працю України) ( 322-08 ), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці,

виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що

передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Як слідує з матеріалів справи позивач з 03.05.2003 року по 26.03.2019 року проходила службу в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці. Наказом Управління МВС України на Львівській залізниці від 26.03.2019року за №5о/с позивача звільнено зі служби в органах внутрішніх справ за ст. 64 п. «з» Положення №114.

Відповідно до особової картки № НОМЕР_1 на грошове забезпечення ОСОБА_1 , з 19.11.2013року і по день звільнення зі служби перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Грошове забезпечення за вказаний період їй не нараховувалося та не виплачувалося.

За приведених положень законодавства та фактичних обставин справи у позивача відсутній розрахунковий період, визначений п. 2 Порядку №100, а відтак розрахунок середньої заробітної плати (для розрахунку сум компенсації за невикористану позивачем відпустку) повинен здійснюватися відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку. Який зокрема передбачає: якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку.

Відповідно до довідки розрахунку (а.с. 9) для виплати позивачу компенсації за невикористані 129 днів взято посадовий оклад 850 грн.; оклад за спеціальним званням 125 грн.; надбавка за вислугу років (25%) 243,75 грн, разом 1 218,75 грн.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» визначено мінімальний розмір заробітної плати у розмірі 4173 гривні.

Як наслідок до спірних правовідносин підлягає застосування положення п. 2 Порядку №100 відповідно до якого у випадку, якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку.

Проте, як слідує з матеріалів справи відповідач та суд першої інстанції приведених положень законодавства не урахував та здійснив обрахунок сум компенсації в супереч приведеним нормам Порядку №100. Також, при здійсненні розрахунку сум належної позивачу компенсації, суд першої інстанції не урахував обставин щодо виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 5071, 57 гривень, згідно платіжного доручення №29 від 22.10.2021року.

Як наслідок колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення у частині, яка стосується стягнення із Головного управління МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_1 суми компенсації за невикористану в році звільнення позивача відпустку у кількості 129 (сто двадцять дев`ять) діб в розмірі 29319,12 гривень (двадцять дев`ять тисяч триста дев`ятнадцять гривень 12 копійок).

Водночас, враховуючи ч.1 ст. 2, ст.9 КАС України з метою захисту прав та інтересів позивача у сфері публічно -правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача та задовольнити вимогу позивача про стягнення сум компенсації за невикористані 129 днів відпустки шляхом покладання на відповідача обов`язку щодо перерахунку та виплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсацію за невикористані у році звільнення 129 днів відпустки з урахуванням приведених висновків суду та з урахуванням проведених виплат.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги, які стосуються рішення суду в частині зобов`язання Головного управління МВС України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримується із суми компенсації за невикористану в році звільнення ОСОБА_1 відпустку у кількості 129 (сто двадцять дев`ять) діб, то колегія суддів зазначає таке.

Постановою КМ України №44 від 15 січня 2004 р. затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (надалі по тексту іменовано Порядок № 44).

Відповідно до пункту 2-6 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового

забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених

Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в

установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого

з грошового забезпечення.

З наведеного слідує, що грошова компенсація виплачується також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. При цьому, територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивач, як особа яка звільнена зі служби має право на отримання відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Відтак, апеляційна скарга відповідача у вказаній частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення у зазначеній судом апеляційної інстанції частині ухвалено без додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі № 380/10609/21 скасувати у частині стягнення із Головного управління МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_1 суми компенсації за невикористану в році звільнення позивача відпустку у кількості 129 (сто двадцять дев`ять) діб в розмірі 29319,12 гривень (двадцять дев`ять тисяч триста дев`ятнадцять гривень 12 копійок).

Ухвалити у названій частині постанову, якою зобов`язати Головне управління МВС України у Львівській області (Код , адреса: м. Львів пл. Генерала Григоренка,3) здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) грошової компенсації за невикористані у році звільнення 129 днів відпустки з урахуванням проведених виплат, Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року та приведених висновків суду.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 15 березня 2022 року