Справа № 160/18973/21
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
13.10.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в зарахуванні в страховий стаж період роботи з 08 червня 1992 року по 22 березня 1995 року, а саме в МКП «Садко» в період роботи з 08.06.1992 року по 29.10.1992 року та в ТОВ «Садко-2» в період з 02.11.1992 року по 22.03.1995 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на МКП «Садко» з 08.06.1992 року по 29.10.1992 року та на ТОВ «Садко-2» з 02.11.1992 року по 22.03.1995 року відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зробити перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 з моменту її нарахування у зв`язку з включенням до страхового стажу періоду роботи з 08 червня 1992 року по 22 березня 1995 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні в страховий стаж періодів роботи, відтак слід у судовому порядку зобов`язати пенсійний фонд включити до страхового стажу ОСОБА_1 спірні періоди роботи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Представником відповідача 24.11.2021 надано до суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 оскільки, у спірних правовідносинах відповідач діяв в межах та на підставі наданих йому повноважень.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 10 травня 2021 року та отримує пенсію за віком призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
На звернення позивача від 22.06.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області листом від 07.07.2021 року повідомлено заявника, що при призначені пенсії за віком не враховано період роботи з 08.06.1992 по 22.03.1995 оскільки, трудова книжка НОМЕР_1 заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за № 58, а саме: в період роботи з 08.06.1992 по 29.10.1992 в КМП «Садко» та з 02.11.1992 по 22.03.1995 в ТОВ «Садко-2» записи не засвідчені та не читається печатка підприємства.
Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України від 09 липня 2003 року №1058).
Згідно з частиною 1 статті 44 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини 2, 5 статті 45 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV).
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Згідно з абзацом першим пункту 1.5 Порядку № 22-1 передбачено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.
Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).
Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії (абзац другий пункту 4.9 Порядку № 22-1).

Таким чином, у разі звернення пенсіонера з заявою про перерахунок пенсії, уповноважений орган Пенсійного фонду України має за результатами розгляду такої заяви прийняти рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку пенсії. При цьому, рішення про відмову в перерахунку пенсії має містити зазначення причин відмови та порядку його оскарження.

Отже, вказані правові норми регламентують прийняття рішення, зокрема, про перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, яке, у свою чергу, підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління, лише на підставі заяви особи встановленої форми та доданих до неї необхідних документів, що подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до пенсійного органу із зверненням про надання інформації.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області листом від 07.07.2021 позивача повідомлено про порядок нарахування йому пенсії. Крім того, вказаним листом позивачу надані роз`яснення щодо незарахування періодів роботи.

Відтак, позивач до пенсійного органу із заявою встановленого зразка або складеною у довільній формі із зазначенням інформації, та з викладенням прохання саме про зарахування стажу роботи і додаванням необхідних документів, не звертався.

Тому, відповідачем на звернення позивача була надана відповідь згідно Закону України "Про звернення громадян", яка оформлена листом від 07.07.2021 року.

Таким чином, відповідачем рішення, прийняття якого передбачено приписами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не приймалось та жодних дій щодо такої відмови не вчинялось.

Суд звертає увагу на те, що означений лист не є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, який тягне за собою спричинення будь-яких правових наслідків для позивача.

Отже, саме при дотриманні в даному випадку позивачем встановленого порядку звернення до пенсійного органу, і, як наслідок, вчинення суб`єктом владних повноважень дій (бездіяльності) або прийняття рішення всупереч Конституції України та діючого законодавства, такі його рішення, дії чи бездіяльність, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 2 КАС України, мають бути визнані адміністративним судом протиправними та скасовані.

Таким чином, саме після дотримання суб`єктом звернення порядку подання до пенсійного органу заяви з наданням документів, що підтверджують наявність необхідного стажу роботи, у суб`єкта владних повноважень, виникне обов`язок щодо їх розгляду та прийняття рішення в порядку, передбаченому пенсійним законодавством.

Судом у даному випадку не допущено надмірного формалізму з урахуванням відсутності у пенсійного органу прохання позивача та відповідних документів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 19.04.2018 року у справі № 601/198/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Одночасно суд звертає увагу, що позивач наділений правом на звернення до Головного управління з відповідною заявою та підтверджуючими документами для зарахування періоду роботи та проведення перерахунку пенсії у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Щодо клопотання позивача про виклик в якості свідків, які можуть підтвердити працю позивача в МКП «Садко» та ТОВ «Садко -2», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Так, відповідачем не було враховано при призначенні пенсії періоди роботи позивача в МКП «Садко» та ТОВ «Садко -2», оскільки записи не засвідчені та не читається печатка підприємства.

В свою чергу судом встановлено, що в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 наявні наступні записи за спірні періоди:

запис №14 від 08.06.1992 року про прийняття позивача на посаду головного інженера в Колективне мале підприємство «Садко» на підставі наказу №7 від 08.06.1992 року;

запис № 15 від 29.10.1992 року про звільнення позивача у зв`язку з переведенням в ТОВ «Садко -2» за ст. 36 п. 5 КЗпП України на підставі наказу №17а від 29.10.1992 року;

запис №16 від 02.11.1992 року про прийняття на посаду головного інженера в порядку переведення на підставі наказу №1 від 02.11.1992 року;

запис №17 від 22.03.1995 року про звільнення позивача за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №17 від 22.03.1995 року.

На час заповнення записів про спірні періоди роботи позивача з 08.06.1992 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях №162 від 20.06.1974 року (далі - Інструкція №162).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції №162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника та службовця.

Пунктом 4.1 Інструкції №162 встановлено, що при звільненні працівника або службовця всі записи про роботу, нагороди та заохочення, внесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або відділу кадрів.

В подальшому, Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 4.1 Інструкції №58 встановлено вимоги аналогічні зазначеним в Інструкції №162, відповідно яких у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, відповідно вимог Інструкцій №162 та №58, які були чинними під час заповнення записів про спірні періоди роботи позивача, обов`язковим при звільненні було засвідчення запису про звільнення підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

В даному випадку, судом встановлено, що запис № 15 від 29.10.1992 року про звільнення позивача з Колективного малого підприємства «Садко» у зв`язку з переведенням в ТОВ «Садко -2» за ст. 36 п. 5 КЗпП України на підставі наказу №17а від 29.10.1992 року не скріплене печаткою Колективного малого підприємства «Садко».

В трудовій книжці позивача перед записом №16 від 02.11.1992 року про прийняття його на посаду головного інженера в ТОВ «Садко -2» в порядку переведення на підставі наказу №1 від 02.11.1992 року наявні дві печатки: одна - Товариство з обмеженою відповідальністю «Садко-2», яка чітко читається, та друга, з якої не можливо встановити її точний зміст, а читають лише слова «Товариство» та «Відповідальністю».

Запис №17 від 22.03.1995 року про звільнення позивача з ТОВ «Садко-2» за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №17 від 22.03.1995 року скріплений печаткою, зміст якої неможливо встановити.

За наведених обставин, суд погоджується з доводами відповідача про недотримання вимог порядку заповнення трудової книжки та наявність істотних недоліків при її заповненні, які перешкоджають зарахуванню до стажу роботи позивача спірних періодів.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до пунктів 1, 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

В даному випадку, позивачем не було надано відповідачу ані при поданні заяви про призначення пенсії, ані в подальшому при зверненні 22.06.2021 року, жодного доказу, який би підтверджував спірні періоди роботи позивача, як то довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В свою чергу, виключно за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Позивачем надано інформаційні довідки з ЄДРПОУ, якими підтверджено наявність реєстрації станом на 09.07.2021 року ТОВ «Садко-2» та МКП «Садко» та відсутня інформація про їх припинення.

Отже, встановлення трудового стажу позивача за спірні періоди на підставі показань свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою, є передчасним, а клопотання позивача про допит свідків таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені у позовній заяві вимоги є передчасними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, судові витрати не підлягають стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 139, 242-246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська