Справа № 280/12892/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2022-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2022 року м. Дніпросправа № 280/12892/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Гришина Станіслава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року в адміністративній справі №280/12892/21 (головуючий суддя 1-ї інстанції Конишева О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України; Міністерства внутрішніх справ України; Національної поліції України про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 22.12.2021 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України; Міністерства внутрішніх справ України; Національної поліції України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.05.2021 року №442-р «Про внесення пропозицій щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині внесення пропозицій застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо нього;

- визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України щодо внесення пропозицій про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) стосовно нього;

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України щодо внесення пропозицій про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) стосовно нього.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року вказану адміністративну справу разом з позовною заявою передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду м.Києва.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвала суду першої інстанції є безпідставною та необґрунтованою та прийнята із неправильним застосуванням матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Відповідачі відзиви на апеляційну скаргу не подали.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншому суду.

Відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний позов не підсудний Запорізькому окружному адміністративному суду та вважає за необхідне передати його на розгляд до суду, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, а саме до Окружного адміністративного суду м.Києва, оскільки позивачем оскаржується нормативний-правовий акт суб`єктів, визначених у статті 27 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 27 Кодексу адміністративного судочинства України визначено виключну підсудність справ, відповідно до якої адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб`єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, визначених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель та рішень у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи за позовом Антимонопольного комітету України у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи, відповідачем у яких є дипломатичне представництво чи консульська установа України, їх посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про оскарження актів, дій чи бездіяльності органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії, про заборону (примусовий розпуск, ліквідацію) політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Судом першої інстанції зроблено висновок, що позивач оскаржує розпорядження Кабінету Міністрів України та дії центральних органів виконавчої влади та зазначено, що предметом оскарження є нормативний акт Кабінету Міністрів України.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно частини другої статті 25 КАС України у разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається адміністративним судом за вибором позивача.

З тексту позову вбачається, що позивачем оскаржується розпорядження Кабінету Міністрів України саме як акт індивідуальної дії, що стосується конкретно позивача.

Відтак, дія спірного розпорядження не спрямована на невизначене коло осіб, а стосується конкретних осіб, зокрема, і позивача особисто; приписи вказаного акту стосуються безпосередньо позивача та накладення саме на нього відповідних санкцій; спрямований на конкретні правовідносини, не розрахований на багаторазове застосування.

Отже, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 року №9-рп/2008 в справі №1-10/2008, колегія суддів дійшла висновку, що предметом оскарження в цій справі є акт ненормативного характеру (індивідуальної дії), який стосується окремої особи (позивача), розрахований на індивідуальне застосування щодо конкретних правовідносин.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 14.03.2018 року по справі №9901/22/17, від 16.10.2018 року по справі №9901/415/18 та від 09.04.2019 року по справі №9901/611/18.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку з визначених ним підстав.

Згідно із п.4 ч.1 ст.320 КАС України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 109, 243, 250, 294, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Гришина Станіслава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року в адміністративній справі №280/12892/21 задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року в адміністративній справі №280/12892/21 скасувати.

Справу №280/12892/21 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак