Справа № 560/363/22
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2022-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/363/22
РІШЕННЯ

іменем України

15 березня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лан" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення рішення Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області форми "В1" від 08.11.2021 № 0/12560/0703.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно висновків акту перевірки від 13.10.2021 за № 7164/22-01-07-03/22772163 було встановлено порушення пп. "а" п. 198.1, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України завищено податковий кредит в сумі 111000 грн., в т.ч. у липні 2019 року, в результаті віднесення до його складу податку на додану вартість по нереальній господарській операції з поставки ПП "Дизель" на адресу ТОВ "Лан" товару, оскільки у постачальника - ПП "Дизель" для здійснення постачання в такому обсязі відсутні активи, за реквізитами даного суб`єкта господарювання оформлено первинні бухгалтерські документи (видаткові та податкові накладні) з метою введення в товарообіг (легалізації) товарів невідомого походження та виробника, шляхом маніпулювання податковою звітністю з ПДВ на етапах постачання (заміна товарних позицій на етапах постачання) (пункт 1, сторінка 25 Акту перевірки).

На підставі цього епізоду в Акті перевірки ГУ ДПС у Хмельницькій області видало податкове повідомлення-рішення від 08.11.2021 року за № 0/12560/0703 Форма "В1" згідно з яким ТОВ "Лан" встановлено порушення та зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість , задекларовану на суму 111000,00 грн. та нараховано штрафних санкцій на суму 27750,00 грн.

Вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 13.01.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому останній зазначає, що аналізом наданої до перевірки товарно-транспортної накладної встановлено, що і в графах "відпуск дозволив" та "здав" зазначено лише підписи, а "прийняв водій/експедитор" - "здав водій/експедитор" не зазначено ні прізвищ на підписів. Відсутність такого обов`язкового реквізиту первинного документу не дало змоги ідентифікувати осіб, які безпосередньо виконували операції з поставки та отримання товарів та підтвердити відповідність видаткових накладних для цілей бухгалтерського обліку.

Оскільки товарно-транспортних накладних, виписаних від ПП "Дизель" відсутні обов`язкові реквізити, вони є такими, що складені всупереч вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" та пунктів 2.1-2.4 Положення №88, відповідно у TOB "Лан" відсутні підстави для формування показників бухгалтерського обліку на підставі таких документів.

Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ГУ ДПС у Хмельницькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Лан" податкового законодавства при декларуванні за липень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами перевірки складено акт від 13.10.2021 №7164/22-01-07-03/22772163 та встановлено наступні порушення вимог: п.44.1 ст.44, пп. "а" п. 198.1, п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289 із змінами і доповненнями ТОВ "Лан" завищено бюджетне відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) задекларованого у декларації з ПДВ за вересень 2019 року в сумі 111000 грн.

В акті перевірки зазначено, що в ході перевірки, згідно баз даних досліджувався "ланцюг" постачання Двигунів до КАМАЗ 740.31-240 к.с б/у від виробника до кінцевого споживача та під час перевірки ГУ ДПС у Хмельницькій області зробило висновок, що перевіркою не встановлено джерело походження, безпосереднього виробника продукції - Двигунів до КАМАЗ 740.31-240 к.с б/у та не підтверджено легальність руху продукції в "ланцюгу" постачання від виробника до кінцевого споживача - ТОВ "Лан".

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення форми "В1" від 08.11.2021 року №0/12560/0703, згідно з яким ТОВ "Лан" встановлено порушення та зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість , задекларовану на суму 111000,00 грн. та нараховано штрафних санкцій на суму 27750,00 грн.

Позивач не погоджуючись з винесеним рішенням відповідача, та вважає, що воно прийнято всупереч вимогам чинного законодавства України без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

При вирішенні спору суд враховує, що частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до п.п. 14.1.39. п. 14.1. ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк, п.п. 14.1.156. п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Предметом даного позову є правомірність винесення відповідачем оскаржуваного рішення, яким знижено суму бюджетного відшкодування та донараховано штрафні санкції та при цьому занижено від`ємне значення ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного податкового періоду.

Згідно п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно пп."б" п.200.4 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Згідно висновків акта перевірки вказано, що перевіркою встановлено, що укладений ТОВ "Лан" з ПП "Дизель" договір поставки не опосередковується реальним виконанням господарської операції, яка становить його предмет, у зв`язку із відсутністю у даного постачальника виробничих, трудових ресурсів та самого активу для здійснення такого постачання.

Суд встановив, що між ТОВ "Лан" та ПП "Дизель" 16 липня 2019 року укладено договір поставки № ДЗ_19/07-16/1 за яким ПП "Дизель" поставило до ТОВ "Лан" три двигуна до автомобіля КАМАЗ 740.31-240 к.с.. Вартість вказаних трьох двигунів становить 666000,00 грн. разом із ПДВ.

ТОВ "Лан" здійснило оплату за двигуни, що підтверджується фіскальним чеком від 18.07.2019 на суму 15000,00 грн. та платіжним дорученням № 591 від 02.2019 на суму 651000,00 грн..

Суд також встановив, що згідно договору купівлі-продажу № 10 від 30.07.2019 ТОВ "Лан" придбало у ФОП ОСОБА_1 автомобіль КрАЗ 65055 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , який на той час працював на ТОВ "Лан" на посаді заступника директора по авторанспорту та ОСОБА_3 , який працював на ТОВ "Лан" водієм, 30 липня 2019 року прийняли у м. Кременчук від ФОП ОСОБА_1 автомобіль КрАЗ 65055 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

31 липня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прибули на автомобілі КрАЗ 65055 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у м, Дніпро на склад ПП "Дизель" де було завантажено в автомобіль двигуни до КАМАЗ 740.31-240 к.с б/у в кількості 3 штуки, що підтвержується ТТН №Р87 від 31.07.2019.

Крім того, факт передачі вказаних вище двигунів до автомобілів КАМАЗ підтверджується видатковою накладною №ДЗ000000087 від 31.07.2019 на суму 666000,00 грн., в тому числі з ПДВ 111000,00 грн.

Після доставки вказаних вище двигунів на ТОВ "Лан" вони були встановлені на автомобілі, які знаходились у користуванні товариства, тобто використані у господарській діяльності ТОВ "Лан".

Отже, за наслідками проведення господарської операції по придбанню трьох двигунів у ПП "Дизель" відбулись зміни майнового стану обох сторін договору, а саме перерахування грошових коштів на користь ПП "Дизель" у сумі 666000,00 грн. і оприбуткування ТОВ "Лан" трьох двигунів, що свідчить про реальність здійсненої господарської операції з ПП "Дизель".

Суд також звертає увагу відповідача про те, що в акті перевірки не зазначено жодного доказу про повернення перерахованих на ПП "Дизель" коштів назад на ТОВ "Лан" у повному розмірі або в певній частині.

Стосовно посилання відповідача на те, що за контрагентами позивача, а саме: ПП "Дизель" не встановлено операцій з постачання двигунів КАМАЗ 740.31-240 к.с. б/у від ТОВ "Дельмарбуд" та те, що ТОВ "Дельмарбуд" вказані двигуни у жодних суб`єктів господарювання не придбавало, при цьому на балансі товариства не було транспортних засобів при ліквідації яких можна було б отримати вказані двигуни, суд зазначає наступне.

Чинне податкове законодавство України не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від іншої особи, зокрема, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту з ПДВ.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі №805/4781/15-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону".

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року у справі № 520/4829/19.

Окремо суд акцентує увагу відповідача на принципі індивідуалізації юридичної відповідальності, що закріплений статтею 61 Конституції України.

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справах "Булвес АД проти Болгарії" та "Бізнес Супорт Центр проти Болгарії", які підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Стосовно тверджень відповідача щодо допущення певних помилок під час складання первинних документів, необхідно врахувати, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Таким чином, окремі недоліки у оформленні первинних документів не є беззаперечним свідченням фіктивності господарської операції.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №816/1118/17.

Крім того, укладені договори визнаються судом належними та допустимими доказами наявності між позивачем та його контрагентами факту вчинення правочину в розумінні статті 202 Цивільного кодексу України. Суд також зазначає, що згідно статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд встановив, що позивачем сплачено кошти за придбаний у ПП "Дизель" товар, що спричинило зміни у власному капіталі позивача.

Наявність факту про належну оплату товару визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та його контрагентом господарських операцій. Зазначеним спростовується твердження відповідача про отримання позивачем безоплатних товарів для подальшої їх реалізації та отримання прибутку.

Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 20.03.2018 у справі №805/10886/13-а, що за наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право та повинні звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, а не класти власний висновок в основу податкового правопорушення та визначати на цій підставі грошове зобов`язання.

При укладенні договору сторонами було досягнуто усіх істотних умов, він спрямований на реальне настання правових наслідків, відповідає економічному змісту та чинному законодавству.

Таким чином, рух активів у процесі здійснення господарських операцій позивача зі своїми контрагентом є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків. Також свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового, що також підтверджено відповідачем під час проведення перевірки платника податків.

Враховуючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, суд вважає, що у Головного управління ДПС у Хмельницькій області були відсутні підстави для винесення податкового повідомлення-рішення від 08.11.2021 року форми "В1" №0/12560/0703, яке на думку суду є протиправним та підлягає скасуванню.

У Рішенні від 20.10.2011 у справі "Rysovskyy v. Ukraine" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", "Moskal v. Poland"). На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Lelas v. Croatia" і "Toscuta and Others v. Romania") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (Oneryildiz v. Turkey", та "Beyeler v. Italy").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Lelas v. Croatia").

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Відповідно до п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

В процесі судового розгляду відповідач не довів правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а суд дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Лан" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми "В1" від 08.11.2021 № 0/12560/0703.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Лан" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "Лан" (Шевченка, 63-А,Теофіполь,Хмельницький район, Хмельницька область,30602 , код ЄДРПОУ - 22772163)
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 44070171)

Головуючий суддя О.П. Шевчук