Справа № 160/4128/22
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2022-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

01 березня 2022 року Справа 160/4128/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача 1 Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, відповідача 2 Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, третя особа: Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про встановлення відсутності компетенції (повноважень), визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту в частині, визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

22.02.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1 Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, відповідача 2 Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, третя особа: Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради, у якому позивач просить суд:

- встановити відсутність компетенції (повноважень) у Виконавчого комітету Павлоградської міської ради приймати рішення щодо виключення із складу осіб, які мають право на соціальну послугу - адресну матеріальну допомогу на лікування за рахунок коштів місцевого бюджету, фізичних осіб, які фактично проживають в місті Павлограді Дніпропетровської області без реєстрації за місцем проживання;

- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Павлоградської міської ради щодо невлючення до назви і змісту пунктів Положення про комісію з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем та Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем, які затверджені рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26 грудня 2018 року №934, зі змінами, затвердженими рішеннями Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 23 вересня 2020 року №721 і від 14 квітня 2021 року №284, словосполучення «мешканець міста», та зобов`язати Виконавчий комітет Павлоградської міської ради внести зміни до назви і змісту пунктів вищезазначених положення і порядку, а саме, замінити словосполучення «громадянин міста» на словосполучення «мешканець міста» для усунення дискримінації щодо права на соціальний захист у формі надання адресної матеріальної допомоги на лікування за рахунок коштів місцевого бюджету;

- визнати протиправним та нечинним в пункті 2 Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально- побутових проблем в редакціях, затвердженого рішеннями Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26 грудня 2018 року №934, від 23 вересня 2020 року №721 і від 14 квітня 2021 року №284 словосполучення «громадянам міста, які зареєстровані в м. Павлограді», як дискримінаційне, та зобов`язати Виконавчий комітет Павлоградської міської ради внести зміни до вищезазначеного пункту порядку, а саме, замінити словосполучення «громадянам міста, які зареєстровані в м. Павлограді» на словосполучення «мешканцям міста»;

- визнати протиправним і скасувати рішення Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, яке оформлено протоколом №1 засідання комісії від 05 липня 2021 року, в частині відмови у наданні матеріальної допомоги на лікування ОСОБА_1 за її заявою від 30 березня 2021 року на підставі пункту 2 Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26 грудня 2018 року №934 зі змінами, яким встановлено, що допомога надається громадянам міста, які зареєстровані в місті Павлограді, та зобов`язати вищезазначену комісію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 березня 2021 року щодо надання матеріальної допомоги на лікування.

Згідно з положеннями частини 8 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою-шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Відповідно до частини 6 статті 120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Оскільки 26.02.2022-27.02.2022 були вихідними днями, а 28.02.2022 головуючий суддя Юхно І.В. перебувала у відпустці, суд вирішує питання про відкриття провадження у перший робочий день - 01.03.2022.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

З огляду на положення статті 20 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно фізичної особи, вирішуються окружним адміністративним судом.

Згідно з частиною 1 статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Частиною 5 статті 21 КАС України встановлено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено вимоги щодо встановлення відсутності компетенції (повноважень) відповідача щодо прийняття рішення про виключення із складу осіб, які мають право на соціальну послугу - адресну матеріальну допомогу на лікування за рахунок коштів місцевого бюджету, фізичних осіб, які фактично проживають в місті Павлограді Дніпропетровської області без реєстрації за місцем проживання.

Крім цього, ОСОБА_1 в своєму позові оскаржує бездіяльність Виконавчого комітету Павлоградської міської ради щодо невключення до назви і змісту пунктів Положення про комісію з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем та Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем, які затверджені рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26 грудня 2018 року №934, зі змінами, затвердженими рішеннями Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 23 вересня 2020 року №721 і від 14 квітня 2021 року №284, словосполучення «мешканець міста», та просить суд зобов`язати Виконавчий комітет Павлоградської міської ради внести зміни до назви і змісту пунктів вищезазначених положення і порядку, а саме, замінити словосполучення «громадянин міста» на словосполучення «мешканець міста» для усунення дискримінації щодо права на соціальний захист у формі надання адресної матеріальної допомоги на лікування за рахунок коштів місцевого бюджету.

Водночас, позивач заявляє позовні вимоги про визнання протиправним та нечинним в пункті 2 Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем в редакціях, затвердженого рішеннями Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26 грудня 2018 року №934, від 23 вересня 2020 року №721 і від 14 квітня 2021 року №284 словосполучення «громадянам міста, які зареєстровані в м. Павлограді», як дискримінаційне, та про зобов`язання Виконавчий комітет Павлоградської міської ради внести зміни до вищезазначеного пункту порядку, а саме, замінити словосполучення «громадянам міста, які зареєстровані в м. Павлограді» на словосполучення «мешканцям міста».

Окрім цього, позивач в позовній заяві просить суд визнати протиправним і скасувати рішення Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, яке оформлено протоколом №1 засідання комісії від 05 липня 2021 року, в частині відмови у наданні матеріальної допомоги на лікування ОСОБА_1 за її заявою від 30 березня 2021 року на підставі пункту 2 Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26 грудня 2018 року №934 зі змінами, яким встановлено, що допомога надається громадянам міста, які зареєстровані в місті Павлограді, та зобов`язати вищезазначену комісію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 березня 2021 року щодо надання матеріальної допомоги на лікування.

Разом із цим, суд звертає увагу, що позивачем в адміністративному позові не наведено жодного обґрунтування доцільності об`єднання позовних вимог.

Суд звертає увагу, що інститут об`єднання/роз`єднання позовів, в першу чергу спрямований на пришвидшення розгляду справи. Водночас, об`єднання в одне позовне провадження вищезазначених справ може призвести до сповільнення їх розгляду, що не відповідає принципам адміністративного судочинства, зокрема щодо розумності строків розгляду справи судом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність надання позивачем пояснень щодо підстав об`єднання в одне провадження заявлених позовних вимог у відповідності до частини 1 статті 172 КАС України з наданням відповідних доказів за наявності.

Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що за змістом пункту 3 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Під компетенційними спорами розуміються спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень.

Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір.

Завданням суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства є розв`язання законодавчої колізії, а також, усунення наслідків дублювання повноважень. При цьому, позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень, відповідач, своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 802/833/17-а, від 26 вересня 2019 року у справі №826/7320/17 та від 29 квітня 2020 року у справі №160/1106/19.

Крім цього, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі №820/3713/17 сформовано правовий висновок, відповідно до якого компетенційними є спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що спір щодо відсутності компетенції (повноважень) допускається виключно між суб`єктами владних повноважень. При цьому, позивач, який не є суб`єктами владних повноважень, не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю щодо пред`явлення позову про визнання наявності чи відсутність компетенції (повноважень) у відповідача.

Окрім того, суд звертає увагу, що пунктом 5 статті 161 КАС України передбачено, що у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо.

Приписами частини 2 та 4 статті 49 КАС України, зокрема, встановлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

В своєму адміністративному позові позивач визначила третьою особою: Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради, проте ні в прохальній частині позову, ні окремим клопотання не заявляє клопотання про залучення вказаної особи до участі в справі як третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Крім того, позивачем не наведено жодних підстав, на яких зазначену ним третю особу належить залучити до участі у справі.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне запропонувати позивача надано обґрунтоване клопотання про залучення тертої особи до участі у справі.

Поряд із цим, за приписами пункту 2 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

В порушення вищенаведеної норми в позовній заяві не було вказано ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача 2, а також не вказано, що такий відсутній або невідомий позивачеві.

З огляду на вказане, суд вважає за необхідне запропонувати позивачеві надати до суду уточнений адміністративний позов, який містить ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача 2, а також його копії для направлення відповідачу/відповідачам у справі.

Поряд із цим, пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України також передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом 1 частини 2 наведеної статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За приписами частини 6 зазначеної статті якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Аналіз наведених норм КАС України свідчить про те, що законодавець передбачив, що в разі, якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим. Тобто, що під поважними причинами позивач має на увазі такі причини, що не залежать від нього та/або істотно перешкоджають йому здійснити щось не з його волі.

При цьому, частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про достатність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, суд звертає увагу, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності обставин, на які посилається позивач у клопотанні про поновлення процесуального строку звернення до суду, покладається саме на позивача.

Суд зазначає, що позивачем серед іншого оскаржується бездіяльність Виконавчого комітету Павлоградської міської ради щодо невключення до назви і змісту пунктів Положення про комісію з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем та Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем, які затверджені рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26 грудня 2018 року №934, зі змінами, затвердженими рішеннями Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 23 вересня 2020 року №721 і від 14 квітня 2021 року №284, словосполучення «мешканець міста».

Проте, суд звертає увагу, що в тексті позовної заяви, ОСОБА_1 не вказано дату, коли остання дізналась про порушення своїх прав та законних інтересів, що унеможливлює встановлення судом чи позов подано в законодавчо-встановлений строк, а в разі подання позову після закінчення строку, установленого законом - чи достатньо підстав для визнання причин його пропуску поважними.

Крім того, суд акцентує увагу, що з позовною заявою про визнання протиправним і скасування рішення Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, яке оформлено протоколом №1 засідання комісії від 05 липня 2021 року, в частині відмови у наданні матеріальної допомоги на лікування ОСОБА_1 за її заявою від 30 березня 2021 року, позивач звернулась до суду лише 22.02.2022, Тобто, через 7,5 місяців після його прийняття.

Водночас, суд звертає увагу, що в тексті адміністративного позову щодо вказаної частини позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що про відмову в наданні матеріальної допомоги на лікування за заявою від 30.03.2021р. позивач довідалась 26.11.2021р., а копії документів (витяг з протоколу, рішення ВК ПМР, положення про комісію, порядок) отримала 31.12.2021р., після ознайомлення з якими з`ясувала протиправність рішення комісії про відмову в призначенні матеріальної допомоги на лікування та протиправність рішень ВК ПМР, якими затверджені дискримінаційні норми - надавати матеріальну допомогу на лікування на території міста виключно особам, які зареєстровані в м. Павлограді.

До матеріалів адміністративного позову позивачем було надано копії запитів до Павлоградського міського голови від 14.11.2021 та від 29.11.2021 щодо повідомлення результатів розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.03.2021. Інших звернень, листування тощо, в тому числі й з відповідачем до суду надано не було.

Суд наголошує, що у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 р. у справі 240/12017/19, у якій Верховний Суд відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду, вказано, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Також, отримання особою листа від суб`єкта владних повноважень у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру виплат, своєчасність/несвоєчасність їх перерахунку, тощо.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Суд звертає увагу на те, що обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно надати до суду уточнений адміністративний позов із зазначенням дати, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а також його копії для направлення відповідачу у справі відповідно до їх кількості, а в разі подання позову після закінчення строків, установлених законом - позивач має подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з відповідними доказами поважності причин його пропуску.

Частинами 1 та 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Окрім цього, частиною 1 статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

На підставі викладеного суд залишає подану заяву без руху та пропонує позивачу усунути наступні недоліки шляхом надання до суду:

- пояснення щодо підстав об`єднання в одне провадження заявлених позовних вимог у відповідності до частини 1 статті 172 КАС України з наданням відповідних доказів за наявності;

- обґрунтоване клопотання про залучення тертої особи до участі у справі;

- уточненого адміністративного позову, який містить ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача 2, із зазначенням дати, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а також його копії для направлення відповідачу у справі відповідно до їх кількості, а в разі подання позову після закінчення строків, установлених законом - позивач має подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з відповідними доказами поважності причин його пропуску.

Керуючись статтями 20, 21, 49, 160, 161, 169, 171, 172, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1 Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, відповідача 2 Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, третя особа: Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про встановлення відсутності компетенції (повноважень), визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту в частині, визнання протиправним та скасування рішення - залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду.

Роз`яснити позивачу що, відповідно до абзацу 2 частини 3 Прикінцевих положень КАС України суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно направити на адресу позивача.

Роз`яснити позивачу, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та в самостійному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Юхно