Справа № 813/6230/15
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 813/6230/15 пров. № А/857/17622/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Бродівське лісове господарство» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року, прийняте суддею Сакаклош В.М. об 11 годині 10 хвилині у місті Львові, повний текст складено 23.07.2021 року у справі за позовом Державного підприємства «Бродівське лісове господарство» до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

ДП «Бродівське лісове господарство» (надалі - позивач) звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (надалі - ГУ ДПС у Львівській області, відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 03.11.2015 року № /182, від 07.08.2015 року № /160, від 03.11.2015 року №/183, від 07.08.2015 року №/161, від 03.11.2015 року № /184, від 07.08.2015 року № /162.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідно до листа Міністерства закордонних справ від 24.02.2015 року №630/17-200-490, який адресований ДФС України зазначено, що згідно витягу з офіційного сайту Великобританії - Companies House, розміщеного за адресою http://wck2.companieshouse.gov.uk зазначено, що фірмат ZORTEX BUSINESS LLP WORLD TRADE CENTRE TOWER 42 25 OLD BROAD STREET LONDON EC2N IHQ UNITED KINDOM, Compani No. CO 370510 ліквідована з 15.07.2014 року ( стан підприємства dissolved). Для підтвердження інформації про господарську діяльність підприємства ZORTEX BUSINESS LLP відділом міжнародних відносин ДФС України скеровано запит до Державного управління Великобританії з податків та митних зборів. У відповіді зазначено, що ZORTEX BUSINESS LLP було ліквідовано 15.07.2015 року.

Суд дійшов до висновку, що додатки до контракту № 3-2014 BR від 10.02.2014 року між ДП «Бродівське лісове господарство» та ZORTEX BUSINESS LLP , а саме: № 11 від 07.10.2014 року, № 12 від 28.10.2014 року, № 13 від 20.11.2014 року, № 14 від 20.11.2014 року порушують норми Закону України «Про міжнародне приватне право», а отже не мають жодних правових наслідків, оскільки укладені зі стороною, яка на дату укладення договору є ліквідованою, тобто припинила свої обов`язки.

Щодо наявності у Підприємства витрат, не включених до витрат операційної діяльності по рядку 05.1 Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг декларації з податку на прибуток за 2014 рік суму 528537,00 грн. судом встановлено, що відповідно до Декларації з податку на прибуток за 2014 рік, поданої ДП «Бродівське лісове господарство» в Буську ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області 02.03.2015 року за №150005178 показника рядка 05.1 Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізація товарів (робіт, послуг) складає в сумі 42 223 577 грн.

Відповідно сума недовключених витрат операційної діяльності по рядку 05.1 Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізація товарів (робіт, послуг) Декларація з податку на прибуток за 2014 рік складає 528 537 грн.

Суд дійшов до висновку, що за результатами перевірки було встановлено заниження витрат по рядку 05.1 Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізація товарів (робіт, послуг) Декларації з податку на прибуток за 2014 рік на суму 528 537 грн.

Таким чином, позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень не знайшли свого підтвердження, а тому не підлягали задоволенню.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ДП «Бродівське лісове господарство» подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що посилання суду на лист Міністерства закордонних справ України не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій, оскільки на реальний характер взаємовідносин позивача з Компанією «ZORTEX BUSINESS LLP» вказує, зокрема, те, що після 15.07.2014 року дану компанію обслуговували іноземні банки, а митні органи України після виконання всіх належних митних процедур здійснювали митне оформлення вантажів та випускали їх без заперечень за межі митної території України, що підтверджено долученими до матеріалів справи копіями митних декларацій.

Окрім того, відповідно до Протоколу зборів партнерів Фірми «ZORTEX BUSINESS LLP», United Kingdom від 14.07.2014 року лише відбулась зміна реєстраційної адреси компанії в межах однієї країни.

Про виконання умов контракту №3-2014 BR від 10.02.2014 року з урахуванням додаткових угод до нього свідчать наявні в матеріалах справи специфікації, рахунки- фактури, залізничні накладні. Здійснення експорту лісоматеріалів підтверджується митними деклараціями з відбитками печаток митного органу. На підтвердження проведених взаєморозрахунків між ДП «Бродівське лісове господарство» та «ZORTEX BUSINESS LLP» позивачем надано платіжні доручення в іноземній валюті. Однак, при розгляді справи в суді жодні первинні документи підприємства не були досліджені та судом не надано оцінки господарській операції. Обґрунтовуючи свою позицію щодо правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, судом зроблено лише посилання на лист Міністерства закордонних справ від 24.02.2015 року №630/17-200-490 та на відомості з офіційного сайту Великої Британії - Companies House, розміщеного за адресою http://wck2.companieshouse.gov.uk, без дослідження всіх первинних документів позивача.

Податковим органом не надано доказів звернення до уповноважених органів країни реєстрації контрагента позивача фірми «ZORTEX BUSINESS LLP» про надання інформації щодо її правомочності в період з 15.07.2014 року по 30.09.2014 рік, а також щодо наявності чи відсутності правонаступництва внаслідок перереєстрації місця її знаходження з однієї країни до іншої.

Допустимим доказом є лише відповідна довідка, видана «компетентним органом», який вправі видавати відповідні довідки, які впливають на об`єкт оподаткування від імені Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії по відношенню до України, є Управління внутрішніх доходів або його повноважного представника.

При цьому, така довідка повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України. До листа додано текстові файли витягів викладені на іноземній мові, без відповідної легалізації та засвідченого перекладу відповідно до законодавства України.

У виписках з банку в іноземній валюті зазначено прив`язку до відповідних INVOCE (рахунок-фактури), які містять посилання на контракт за №3-2014 BR від 10.02.2014 року, що у своїй сукупності вказує на невідповідність операції з перерахуванням коштів ознакам безповоротної фінансової допомоги, передбаченим підп.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України.

Відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України надано визначення безповоротної фінансової допомоги.

Вказана норма не містить застережень щодо можливості розширеного її тлумачення, встановлений під час податкової перевірки факт фактичної реалізації товару не дає правових підстав відповідачу кваліфікувати отримані позивачем грошові кошти за такий товар як безповоротну фінансову допомогу. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у справах №№ 816/4481/13-а, 803/1713/17, 826/5479/18.

Апелянт зазначає, що висновки податкового органу є безпідставними, оскільки у випадку, якщо контролюючий орган дійшов висновку про віднесення отриманих позивачем коштів до безповоротної фінансової допомоги, а не до доходу від реалізації товарів, й висновку про необхідність збільшення інших доходів платника податків за відповідний звітний період, це повинно було б потягнути за собою й зменшення доходу від операційної діяльності за відповідний період. У даному ж випадку, податковим органом цього до уваги взято не було. При цьому, також не було взято до уваги норму п. 135.3 ст.135 Податкового кодексу України, яка визначає, що суми, відображені у складі доходів платника податку, не підлягають повторному включенню до складу його доходів. Отже, сума доходу, яка вже була включена до складу доходу підприємством, не повинна знову включатися до складу доходу, що фактично має місце в даному випадку.

Посилання суду на наявність кримінального провадження, не заслуговують на увагу, оскільки, по-перше, в зазначеному кримінальному провадженні відсутній вирок, а по - друге, відомості отримані під час досудового розслідування кримінального правопорушення, не відповідають вимогам належності та допустимості в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та не є доказами при доведенні фактів допущення порушень вимог податкового законодавства платником податків саме ДП «Бродівське лісове господарство».

В оскаржуваному рішенні від 13 липня 2021 року, Львівським окружним адміністративним судом зазначено, що «суд дійшов до висновку, що за результатами перевірки було встановлено заниження витрат по рядку 05.1 «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізація товарів (робіт, послуг)» Декларації з податку на прибуток за 2014 рік на суму 528 537 грн.».

Проте, суд дійшов таких висновків без дослідження матеріалів справи та з`ясування обставини справи з огляду на те, що жодним чином не підтверджено висновок акту від 31.07.2015 року №119/22-00/0099244 щодо завищення витрат по рядку 05.1 «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) декларації з податку на прибуток за 2014 рік за рахунок безпідставного включення ремонтів, що перевищують 10% ліміту в сумі 849 658 грн.

Не з`ясування всіх обставин справи та невиконання постанови Верховного Суду від 17 листопада 2020 року свідчить і той факт, що Львівським окружним адміністративним судом не надано жодної оцінки завищенню витрат по рядку 06.4 додатку ІВ «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» Декларації з податку на прибуток за 2014 рік на суму 48999,00 грн.

ДП «Бродівське лісове господарство» зазначає, що вказаний борг відповідає критерію безнадійної заборгованості, оскільки у боржника відсутні кошти та майно, яке підлягає реалізації, а дії кредитора, які були спрямовані на примусове погашення заборгованості, не призвели до повного погашення даної заборгованості.

При винесенні оскаржуваного рішення від 13 липня 2021 року, Львівським окружним адміністративним судом оцінка правомірності завищення витрат з податку на прибуток за 2014 рік на суму 48999,00 грн. не надана взагалі.

Щодо нарахування авансового внеску з податку на прибуток, то апелянт звернув увагу на те, що дослідження даної обставини про правомірність нарахування авансового внеску з податку на прибуток залишено поза увагою Львівським окружним адміністративним судом.

Просить також стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 25000 грн.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

ГУ ДПС у Львівській області у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що скаржник не наводить обґрунтованих мотивів, яким чином протокол зборів засновників від 14.07.2014 року спростовує інформацію Міністерства закордонних справ України про ліквідацію Компанії з 15.07.2014 року.

Більше того, компанія «ZORTEX BUSINESS LLP» (Шотландія) не може бути правонаступником компанії «ZORTEX BUSINESS LLP» (м.Лондон, Великобританія), оскільки це дві різні компанії, які не пов`язані між собою та мають різні реєстраційні дані.

Вказані вище обставини, а також наявність кримінального провадження №0000072 від 08.04.2015 року , в якому розслідуються факти виготовлення та надходження документів від імені «ZORTEX BUSINESS LLP» з електронної адреси, розташованої на території України мають важливе значення при вирішенні цієї справи.

Щодо завищення витрат по рядку 06.4 додатку ІВ «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати «Декларації з податку на прибуток за 2014 рік на суму 48999 грн зазначено, що під час проведення перевірки встановлено, що позивачем включено до складу інших витрат суму дебіторської заборгованості підприємця ОСОБА_1 в розмірі 48 999 грн., яка виникла за поставлений підприємцю у грудні 2011 року товар. По даній дебіторській заборгованості станом на 31.12.2014 року не минув строк позовної давності.

З приводу заниження частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального фонду державного бюджету, а також авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів є похідними від обставин щодо завищення / заниження позивачем з частини чистого прибутку, що підлягає сплаті.

З приводу стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн., апелянт просить врахувати, що позивачем не долучено до матеріалів справи акт здачі - приймання послуг, в якому зазначається перелік наданої правової допомоги. Більше того, фактичне надання правової допомоги під час апеляційного перегляду полягало лише в написанні апеляційної скарги, яка по змісту дублює обставини, викладені у позовній заяві.

У судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ДП «Бродівське лісове господарство» зареєстроване як юридична особа за кодом .

Інспекція провела планову виїзну перевірку Підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 рік, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 рік, результати якої оформлені актом від 31.07.2015 року № 119/22-00/00992444, за висновками якого Підприємством були порушені вимоги:

пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, п. 44.6 п. 44, п. 135.1, п. 135.2 ст. 135, п. 137.1, п. 137.10 ст. 137, п. 138.5, п. 138.10.4 п. 138.10, п. 138.12 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 146.12 ст. 146 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на загальну суму 443877,00 грн.; пп. 57.11.2 п. 57.1 ст. 57, пп. 153.3.1, пп.153.3.2 п. 153.3 ст.153 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено несвоєчасне перерахування Підприємством авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів за І півріччя 2014 року (сплачено частину чистого прибутку (доходу) за І півріччя 2014 року 01.08.2014 року (II квартал 2014 року) - 10050,00 грн), 9 місяців 2014 року (сплачено частину чистого прибутку (доходу), за 9 місяців 2014 року (III квартал 2014 року) 10.11.2014 - 101930,0 0 грн) та за 2014 рік (сплачено частину чистого прибутку (доходу) за 2014 рік 19.02.2015 - 363473,00 грн)), тоді як сплачено податок на прибуток за 2014 рік (зараховано перекидкою з іншого рахунку) 20.02.2015 року; пп. 57.11.2 п. 57.1 ст. 57, пп. 153.3.1, 153.3.2 п. 153.3 ст. 153 Податкового кодексу України, в результаті чого Підприємством не нарахований авансовий внесок на суму заниження податкового зобов`язання з частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального фонду Державного бюджету, за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 рік на суму 72732,07 грн, в тому числі: за 2012 рік - 3455,76 грн. (16456,00*21%); 2013 рік - 404,89 грн. (2131,00*19%); за І півріччя 2013 року - 404,89 грн. (2131*19%); 2014 рік - 68871,42 грн. (382619,00*18%), в тому числі: за І квартал 2014 року - 6804,00 грн. (37800,00*18%); І півріччя 2014 року - 18981,00 грн. (105450,00*18%); 9 місяців 2014 року - 20196,00 грн. (112200,00*18%); п. 46.2 ст. 46 Податкового кодексу України, що мало вираз у неподанні Підприємством балансу за 2014 рік; п. 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року № 138, в результаті чого встановлено заниження відрахування частини чистого прибутку за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 рік на суму 401206,00 грн., в тому числі: за 2012 рік - 16456,00 грн., 2013 рік - 2131,00 грн. (І півріччя 2013 року - 2131,00 грн.), 2014 рік - 382619,00 грн. (в тому числі: за І квартал 2014 року - 37800,00 грн.; І півріччя 2014 року - 105450,00 грн.; 9 місяців 2014 року - 112200 грн.); пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 334.1 ст. 334 Податкового кодексу України, що мало вираз у несвоєчасному поданні Підприємством розрахунку збору за спеціальне використання лісових ресурсів за І квартал 2014 року (термін подання 12.05.2014 року, подано розрахунок від 13.05.2014 року № ).

Під час процедури адміністративного оскарження у період з 21.07.2015 року по 31.07.2015 рік Інспекцією було проведено позапланову виїзну перевірку Підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства, що стали предметом оскарження за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 рік (скарга від 28.05.2015 року № 535), результати якої оформлені актом від 21.07.2015 року № 119/22-00/00992444, за висновками якої було підтверджено: заниження Підприємством податку на прибуток за 2014 рік на суму 328812,00 грн., в результаті порушення пп.14.1.257 п. 14.1 ст. 14, п. 44.6 п. 44, п. 135.1, п. 135.2., пп. 135.4.1 п. 135.4, п. 135.5 ст. 135, п. 137.1., п. 137.10 ст. 137, п. 138.5, пп. 138.10.4, абз. г пп. 138.10.6 п. 138.10, п. 138.12 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 146.12 ст.146, пп. 153.1.1 п. 153.1 ст. 153 Податкового кодексу України; несвоєчасне перерахування Підприємством авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів за І півріччя 2014 року (сплачено частину чистого прибутку (доходу) за І півріччя 2014 року 01.08.2014 року (II квартал 2014 року) - 10050,00 грн.), 9 місяців 2014 року (сплачено частину чистого прибутку (доходу) за 9 місяців 2014 року (III квартал 2014 року 10.11.2014 - 101930,00 грн.) та за 2014 рік (сплачено частину чистого прибутку (доходу) за 2014 рік 19.02.2015 - 363473,0 грн.)), тоді як сплачено податок на прибуток за 2014 рік (зараховано перекидкою з іншого рахунку) 20.02.2015 року, чим порушено пп. 57.11.2 п. 57.1 ст. 57 пп. 153.3.1 пп. 153.3.2, п. 153.3 ст. 153 Податкового кодексу України; не нарахування Підприємством авансового внеску на суму заниженого податкового зобов`язання з частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального фонду Державного бюджету, за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 рік на суму 55461,10 грн.., в тому числі: за 2012 рік - 3455,76 грн. (16456,00*21%); за 2013 року - 404,89 грн. (2131,00*19%), за І півріччя 2013 року - 404,89 грн. (2131,00*19%); за 2014 рік - 51600,45 грн. (286669,2*18%), чим порушено пп. 57.11.2 п. 57.1 ст. 57, пп.153.3.1, 153.3.2 п. 153.3 ст. 153 Податкового кодексу України; заниження Підприємством відрахування частини чистого прибутку за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 рік на суму 305256 грн., в тому числі: за 2012 року - 16456,00 грн., за 2013 рік - 2131,00 грн. (І півріччя 2013 року - 2131,00 грн.), за 2014 рік - 286669,00 грн., чим порушено п.1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року № 138; не підтверджено: заниження Підприємством податку на прибуток за 2014 рік на суму 115065,0 грн; ненарахування Підприємством авансового внеску на суму заниженого податкового зобов`язання частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального фонду Державного бюджету за 2014 рік на суму 17270,97 грн.; заниження Підприємством відрахування частини чистого прибутку за 2014 рік на суму 95950,00 грн; встановлено порушення Підприємством пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 334.1 ст. 334 Податкового кодексу України, що мало вираз у несвоєчасному поданні розрахунку збору за спеціальне використання лісових ресурсів за І квартал 2014 року.

Під час процедури адміністративного оскарження у період з 25.09.2015 року по 29.09.2015 року Інспекцією було проведено позапланову виїзну перевірку Підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства, що стали предметом оскарження податкових повідомлень рішень від 07.08.2015 року № /159, № /160, № /161, № /162, винесених згідно акта позапланової виїзної перевірки від 31.07.2015 року № 119/22-00/00992444 за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 рік, результати якої оформлені актом від 06.10.2015 року № 154/22-00/00992444, за висновками якого встановлено порушення Підприємством вимог: пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п.137.10 ст.137, п. 138.1 ст. 138, абзацу г пп.138.10.6 п. 138.10 ст.138 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на загальну суму 313954,00 грн.; п. 57.11.2 п. 57.1 ст. 57, пп. 153.3.1, 153.3.2 п. 153.3 ст.153 Податкового кодексу України, що мало вираз у несвоєчасному перерахуванні Підприємством авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів за І півріччя 2014 року (сплачено частину чистого прибутку (доходу) за І півріччя 2014 року 01.08.2014 року (II квартал 2014 року) - 10050,00 грн.), 9 місяців 2014 року (сплачено частину чистого прибутку (доходу) за 9 місяців 2014 року (III квартал 2014 року) 10.11.2014 - 101930,00 грн. та за 2014 рік (сплачено частину чистого прибутку (доходу) за 2014 рік 19.02.2015 року - 363473,0 грн.)), тоді як сплачено податок на прибуток за 2014 рік (зараховано перекидкою з іншого рахунку ) 20.02.2015 року; пп. 57.11.2 п. 57.1 ст. 57, пп. 153.3.1, 153.3.2 п. 153.3 ст.153 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження Підприємством авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів на суму заниженого податкового зобов`язання з частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального фонду Державного бюджету, всього на суму 61963,00 грн., в тому числі: за рахунок заниження: за 2012 рік - на суму 3456,00 грн., за 2014 рік - на суму 61634,00 грн.; та за рахунок завищення за 2013 рік - на суму 3127,00 грн; п. 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року № 138, в результаті чого встановлено заниження Підприємством нарахування частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального фонду Державного бюджету, всього на суму 342409,00 грн., в тому числі: за рахунок заниження: за 2012 рік - на суму 16456,00 грн., за 2014 рік - на суму 342409,00 грн. та за рахунок завищення за 2013 рік - на суму 16456,00 грн.

За результатами перевірки та з урахуванням висновків актів перевірок, проведених в процедурі адміністративного оскарження, Інспекція прийняла податкові повідомлення-рішення: від 07.08.2015 року № /160, яким збільшила Підприємству суму грошового зобов`язання за платежем: частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій на загальну суму 381570,00 грн. (у тому числі: 305256,00 грн. - основний платіж, 76314,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи); від 07.08.2015 року № /161, яким збільшила Підприємству суму грошового зобов`язання за платежем: авансові внески з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, на суму 90039,50 грн. (у тому числі: 55461,10 грн. - основний платіж, 34578,40 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи); від 07.08.2015 року № /162, яким збільшила Підприємству суму грошового зобов`язання за платежем: авансові внески з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, на суму 69374,33 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); від 03.11.2015 року № /182, яким збільшила Підприємству суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, на загальну суму 470931,00 грн. (у тому числі: 313954,00 грн. - основний платіж, 156997,00грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи); від 03.11.2015 року № /183, яким збільшила Підприємству суму грошового зобов`язання за платежем: частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій, на загальну суму 46441,25 грн. (у тому числі: 37153,00 грн. - основний платіж, 9288,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи); від 03.11.2015 року № /184, яким збільшила Підприємству суму грошового зобов`язання за платежем: авансові внески з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, на загальну суму 13824,83 грн. (у тому числі: 6501,90 грн. - основний платіж, 7322,93 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Зокрема, у актах перевірок було вказано, що: оскільки Компанія Zortex Business LLP WORLD TRADE CENTRE TOWER 42 25 OLD BROAD STREET LONDON England EC2N 1HQ United Kingdom була ліквідована з 15.07.2014 року, то кошти в іноземній валюті (дол. США), які надійшли на рахунок Підприємства після цієї дати, не можуть бути зараховані як оплата за поставлений товар відповідно до контракту № 3-2014 BR від 10.02.2014 року, Компанія Zortex Business LLP не може укладати будь-які правочини після 15.07.2014 року, у тому числі й додаток № 12 від 28.10.2014 року до контракту № 3-2014 BR від 10.02.2014 року, а також по усіх вантажних митних деклараціях, які оформлені Підприємством у період з 03.10.2014 року по 23.12.2014 рік та в яких покупцем значиться Компанія Zortex Business LLP, товар був реалізований Підприємством невідомому нерезиденту; Підприємство неправомірно не включило до витрат операційної діяльності по рядку 05.1 Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг декларації з податку на прибуток за 2014 рік суму 528537,00 грн.; до перевірки не було надано документів, які підтверджують, що державний виконавець ВДВС Перечинського РУЮ вчинив усі можливі дії, передбачені законом, для стягнення боргу на користь Підприємства основного боргу у розмірі 48999,13 грн., зокрема, акту про відсутність майна, на яке маже бути звернуто стягнення, а здійснення державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, зокрема, постанови державного виконавця про повернення стягувачу виконавчого документа з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково тощо; перевіркою було встановлено: заниження авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів на суму заниженого податкового зобов`язання з частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального фонду Державного бюджету, за 2014 рік - на суму 61634,00 грн. (342409,00 грн. * 18%); заниження авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів на суму заниженого податкового зобов`язання з частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального фонду Державного бюджету, за 2012 рік - на суму 3456 грн.(16456,00 грн. * 21%) та завищення авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів на суму заниженого податкового зобов`язання з частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального фонду Державного бюджету, за 2013 рік на суму 3127,00 грн. (16456,00 грн. * 19%) у зв`язку з самостійним виправленням платником порушення, встановленого згідно акту від 19.11.2013 року № 07-23/18.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.21 1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ввезенням товарів на митну територію України, вивезенням товарів за межі митної території України є сукупність дій, пов`язаних із переміщенням товарів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку, відповідно до Митного кодексу України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) експорт (експорт товарів) - це продаж товарів українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб`єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів.

Відповідно до підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

За правилами підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), фінансова допомога - це фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до підпунктів а , б пункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) безнадійна заборгованість - це заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема: заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, що не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.4 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.8 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Частиною другою статті 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, який затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

При цьому, пунктом 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до пункту 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до інших операційних витрат включаються, зокрема: собівартість реалізованих виробничих запасів, яка для цілей бухгалтерського обліку складається з їх облікової вартості та витрат, пов`язаних з їх реалізацією; сума безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів.

Згідно з пунктом 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 Дохід, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначений дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) не коригується на величину пов`язаної з ним сумнівної та безнадійної дебіторської заборгованості. Сума такої заборгованості визнається витратами підприємства згідно з Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 10 Дебіторська заборгованість . Доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.

Відповідно до пункту 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 Дебіторська заборгованість , затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 року № 237 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виключення безнадійної дебіторської заборгованості з активів здійснюється з одночасним зменшенням величини резерву сумнівних боргів. У разі недостатності суми нарахованого резерву сумнівних боргів безнадійна дебіторська заборгованість списується з активів на інші операційні витрати. Сума відшкодування раніше списаної безнадійної дебіторської заборгованості включається до складу інших операційних доходів. Поточна дебіторська заборгованість, щодо якої створення резерву сумнівних боргів не передбачено, у разі визнання її безнадійною списується з балансу з відображенням у складі інших операційних витрат.

Абзацом першим пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу .

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» .

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Визначення поняття господарської операції також наведене у статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно положень якої господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

При цьому, господарська операція визнається легітимною у разі повної дієздатності всіх її учасників. Всі первинні документи можуть прийматись як докази здійснення господарських операцій, якщо вони оформлені належним суб`єктом. Обставини справи повинні бути встановлені в повному обсязі на підставі належних, допустимих та достатніх доказах без будь-яких сумнівів та суперечностей.

Так, між ДП «Бродівське лісове господарство» (продавець) та фірмою Zortex Business LLP (покупець) укладено контракт від 10.02.2014 року № 3-2014 BR.

Згідно з умовами контракту продавець продає, а покупець купує (відповідно до Правил ІНКОТЕРМС в ред. 2010 року) пиловник буковий (товар) в кількості 1000 м куб.

Платіж за поставлену партію товару (100% передоплата) здійснюється в доларах США шляхом банківського перерахунку на валютний рахунок продавця. Всі витрати і збори щодо здійснення перерахунку валюти, пов`язані з виконанням даного контракту на терм покупця оплачуються покупцем, на території продавця - продавцем.

Поставка товару здійснюється залізничним транспортом у напіввагонах. Відвантаження товару здійснюється продавцем на умовах СРТ-Іллічівськ за відповідними реквізиті Термін поставки - з 01.04.2013 року по 31.12.2013 рік.

Відправка в порт здійснюється продавцем окремими вагонами або окремими партіями відповідних сортів, діаметрів і довжин з чітким маркуванням.

Зміни і доповнення до даного контракту дійсні тільки у тому випадку, якщо зафіксовані в письмовій формі і підписані сторонами. Після підписання контракту всі попередні переговори і переписка втрачають силу. Всі доповнення, які передані засобами факсимільного зв`язку дійсні при наявності одної оригінальної печатки.

Термін дії контракту - до 31.12.2014 року.

До контракту вносились доповнення: № 1 від 25.05.2013 року, № 2 від 26.08.2013 року, № 3 від 01.10.2013 року, № 4 від 27.12.2013 року, № 5 від 02.02.2014 року, № 6 від 30.01.2014 року, № 7 від 28.02.2014 року, № 8 від 31.03.2014 року, № 9 від 06.05.2014 року, № 10 від 02.06.2014 року, № 11 від 10.06.2014 року, № 12 від 18.06.2014 року, № 13 від 18.07.2014 року, № 14 від 28.07.2014 року, № 15 від 18.08.2014 року, № 16 від 02.10.2014 року, № 17 від 28.06.2014 року, № 19 від 10.12.2014 року, № 20 від 14.01.2015 року.

На підтвердження виконання договірних зобов`язань з фірмою Zortex Business LLP позивачем долучено до матеріалі справи:

- вантажно-митні декларації;

- реєстри копій митних декларацій з 21.02.2014 року по 20.06.2014 рік;

- реєстри копій митних декларацій з 03.10.2014 року по 23.12.2014 рік;

- виписки з банківського рахунку;

- реєстр копій платіжних доручень з 01.01.2014 року по 31.12.2014 рік;

- баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2014 року.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що реальність господарських операцій між Підприємством та Компанією Zortex Business LLP згідно контракту № 3-2014 BR від 10.02.2014 року (в редакції додаткових угод) підтверджена належним чином оформленими вантажними митними деклараціями, банківськими виписками (платіжними дорученнями) в іноземній валюті та іншими документами бухгалтерського обліку.

З приводу доводів податкового органу щодо правового статусу Компанії Zortex Business LLP (Велика Британія), яка згідно наявної у Інспекції інформації була ліквідована 15.07.2014 року, що підтверджується листом Міністерства закордонних справ України від 24.02.2015 року № 630/17-200-490, яким повідомлено, що 30.09.2014 року до реєстру було здійснено запис про реєстрацію нової компанії: ZORTEX BUSINESS LLP , Suite 20 12 South Bridge Edinburg Scotland EH1 1DD, United Kingdom (саме реєстрацію нової компанії, а не реєстрацію зміни юридичної адреси діючої компанії ZORTEX BUSINESS LLP", United Kingdom), колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на вказаний лист Міністерства закордонних справ України, як на доведення безтоварності укладених, договорів між позивачем та його контрагентом, не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій, оскільки на реальний характер взаємовідносин позивача з Компанією «ZORTEX BUSINESS LLP» вказує, зокрема, те, що після 15.07.2014 року дану компанію обслуговували іноземні банки, а митні органи України після виконання всіх належних митних процедур здійснювали митне оформлення вантажів та випускали їх за межі митної території України, що підтверджено долученими до матеріалів справи копіями митних декларацій.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 10.12.2019 року у справі №818/132/16

Між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії 10.02.1993 року укладено Конвенцію про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна, яка ратифікована Верховною Радою України, Законом України від 11.08.1993 року № 337/93-ВР.

Частиною 4 ст.4 для цілей цієї Конвенції визначено, що термін «резидент однієї Договірної Держави» означає особу, яка за законодавством цієї Держави підлягає оподаткуванню в ній на підставі місця проживання, постійного місця перебування, місця знаходження керівного органу, місця реєстрації або будь - якого аналогічного критерію; цей термін, разом з тим, не включає будь-яку особу, яка підлягає оподаткуванню в цій Державі, тільки якщо ця особа одержує доходи або приріст вартості майна з джерел у цій Державі.

Відповідно до частини першої статті 7 зазначеної Конвенції прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується податком тільки у цій Договірній Державі, якщо тільки підприємство не здійснює комерційної діяльності в другій Договірній Державі через розташоване там постійного представництва. Якщо підприємство здійснює комерційну діяльність як вказано вище, то його прибуток може оподатковуватися в другій Договірній Державі, але тільки в тій частині, яка відноситься до цього постійного представництва.

З метою удосконалення процедури адміністрування оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, які набрали чинності в установленому порядку, та відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про міжнародні договори України» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 06.05.2001 року № 470 «Про затвердження Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування» (далі - Порядок № 470).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 470 підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 5 і 6 цього Порядку, особі, яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором.

Пунктом 8 Порядку № 470 встановлено, що у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 4 цього Порядку доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування без урахування переваг міжнародного договору, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором.

Довідка видається компетентним органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором, за формою згідно з додатком 1 або згідно із законодавством такої країни. Довідка, яка надається за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України та обов`язково містити інформацію щодо дати видачі, назви компетентного органу тощо.

Суд також звертає увагу на те, що підпунктом (і) п. 1 ст. 3 Конвенції термін «компетентний орган» означає, у відношенні Сполученого Королівства, Управління внутрішніх доходів або його повноважного представника, і, у відношенні України, Міністерство фінансів України або його повноважного представника.

Отже, допустимим доказом є лише відповідна довідка, видана «компетентним органом», який вправі видавати відповідні довідки, які впливають на об`єкт оподаткування від імені Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії по відношенню до України, є Управління внутрішніх доходів або його повноважного представника. При цьому, така довідка має бути легалізована, що не вбачається з матеріалів справи.

З приводу доводів податкового органу щодо наявності кримінального провадження №0000072 від 08.04.2015 року, в якому розслідуються факти виготовлення та надходження документів від імені Компанії ZORTEX BUSINESS LLP з електронної адреси, розташованої на території України, колегія суддів зазначає наступне.

Апеляційний суд звернувся до Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області із запитом про надання інформації щодо результатів кримінального провадження №000078 від 08.04.2015 року. Зокрема, просили повідомити, чи є Державне підприємство «Бродівське лісове господарство» фігурантом у згаданому провадженні. Якщо так, то просимо зазначити, з яких саме питань, однак, станом на день розгляду даної справи відповіді так і не надійшло.

Суд не бере до уваги покликання відповідача щодо наявності кримінального провадження, позаяк відповідно до положень частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, проте відповідачем, всупереч вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, такого доказу як вирок надано не було.

Оцінка документів як письмових доказів здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого в статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сама собою наявність кримінальних проваджень не є беззаперечним доказом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків усіх господарських операцій, здійснених між платником та його контрагентами. Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним щодо дійсного стану правосуб`єктності своїх постачальників і реально отримати від них товари (роботи/послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Наведене правозастосування відповідає висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема, в постановах від 09.02.2022 року у справі № 640/9476/19 , від 09.07.2020 року у справі № 826/9561/17, від 04.09.2020 року у справі № 1640/2783/18, від 25.09.2019 року у справі № 817/992/15.

Щодо заниження позивачем витрат по рядку 05.1 «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізація товарів (робіт, послуг)» Декларації з податку на прибуток за 2014 рік на суму 528 537 грн.», колегія суддів зазначає, що дане порушення в ході апеляційного перегляду спростовано самим же податковим органом, відтак, суд не надає йому оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст.78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Щодо завищення витрат по рядку 06.4 додатку ІВ «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» Декларації з податку на прибуток за 2014 рік на суму 48999,00 грн., колегія суддів звертає увагу на таке.

Контролюючий орган в актах перевірки зазначає, що позивачем у порушення пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п.137.10 ст.137, п. 138.1 ст. 138, абзацу «г» пп.138.10.6 п. 138.10 ст.138 Податкового кодексу України завищено у рядку 06.4 «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» Декларації з податку на прибуток за 2014 рік на суму 48999,00 грн за рахунок безпідставного включення дебіторської заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 02.07.2014 року у справі № 907/465/14 за позовом ДП «Бродівське лісове господарство» до фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 про стягнення 62385 грн 77 коп., в тому числі 48999 грн 13 коп. основного боргу, позов задоволено повністю, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ДП «Бродівське лісове господарство» 62385 грн 77 коп., в тому числі 48999 грн 13 коп. основного боргу.

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Перечинського РУЮ 11.08.2014 року видано постанову про відкриття виконавчого провадження № 44326697 на примусове стягнення боргу. Оскільки, на примусовому виконанні у ВДВС Перечинського РУЮ вже перебувало зведене виконавче провадження по вказаному боржнику, то державним виконавцем 11.09.2014 року видано постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження. Однак, стягнення боргу із боржника не відбулося через відсутності кошів та майна боржника, яке б підлягало реалізації.

Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області листом від 11.06.2015 року № 0-55/03.2-05/2008 повідомило ДП «Бродівське лісове господарство» про те, що державним виконавцем 28.04.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа та направлено на адресу стягувана рекомендованим листом з відміткою про вручення.

Згідно Положення (стандарт) бухгалтерського обліку (П(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість» безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності; сумнівний борг - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує невпевненість її погашення боржником.

Згідно п. 5 П(С)БОЮ дебіторська заборгованість вважається активом, якщо існує ймовірність отримання підприємством майбутніх економічних вигод та може бути достовірно визначена її сума.

ДП «Бродівське лісове господарство» визнає, що вказаний борг відповідає критерію безнадійної заборгованості, оскільки у боржника відсутні кошти та майно, яке підлягає реалізації, а дії кредитора, які були спрямовані на примусове погашення заборгованості, не призвели до повного погашення даної заборгованості.

Щодо нарахування авансового внеску з податку на прибуток, то, виходячи із змісту положень абзацу 6 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України в разі сплати 18221,00 грн авансового внеску з податку на прибуток у зв`язку зі сплатою дивідендів в III кварталі 2014 року повинна зменшитися сума авансового внеску з податку на прибуток, яка підлягає сплаті з 37633 грн. до 19412,00 грн. (37633-18221).Враховуючи те, що авансовий внесок із податку на прибуток та авансовий внесок із податку на прибуток у зв`язку зі нарахуванням/сплатою дивідендів є невід`ємною частиною податку на прибуток, оскільки позивач не сплатив авансовий внесок з податку на прибуток в зв`язку з нарахуванням/сплатою дивідендів в сумі 18221,00 грн, то в даному випадку позивачем було збільшено авансовий внесок з податку на прибуток на суму 18221,00 грн.

Позивачем до матеріалів справи додано платіжні доручення від 11 лютого 2014 року №355 на суму 1837 грн - аванс на дивіденди, від 5 травня 2014 року № 1307 на суму 1837 грн. аванс на дивіденди, від 15 січня 2015 року№ 87 на суму 37633,33 - аванс податку на прибуток; від 30 січня 2015 року № 267 на суму 25000 грн - часткова оплата податку на прибуток лютого 2015 року № 453 на суму 456479 - оплата податку на прибуток.

20 лютого 2015 року здійснено переведення 443846,00 грн з платежу 11023100 (авансовий внесок з податку на прибуток) на платіж 11020100 (податок на прибуток) граничний строк сплати якого припав на 12 березня 2015 року. Дане переведення було здійснено у зв`язку з надлишком сплачених позивачем авансових внесків з податку на прибуток.

У зв`язку із нарахуванням та сплатою дивідендів за III квартал 2014 року в сумі 18221 грн ДП «Бродівське лісове господарство» несвоєчасно сплачено авансовий внесок з податку на прибуток. Водночас, позивач щомісяця сплачував авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду у розмірі 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації в сумі 37633 грн.

Враховуючи вищенаведене, авансовий внесок із податку на прибуток та авансовий внесок із податку на прибуток в зв`язку з нарахуванням/сплатою дивідендів був сплачений разом з авансовим внеском з податку на прибуток, що свідчить про відсутність втрат Державного бюджету та безпідставністю нарахування з боку Відповідача.

Верховний Суд у постанові від 18.11.2021 року у справі №803/919/16 зазначив про те, що зміст положень підпунктів 14.1.1-1, 14.1.39, 14.1.156 пункту 4.1 статті 4, статті 36 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку, що відповідач має право визначати (у цьому випадку збільшувати) суми грошових зобов`язань лише щодо податків або зборів, які передбачені податковим законодавством.

В той же час, враховуючи нормативні визначення понять грошове зобов`язання, податкове зобов`язання (в редакції ПК України, чинній на час спірних відносин), частина чистого прибутку не є податковим платежем у розумінні норм ПК України. Цей платіж, хоча і є обов`язковим, але не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №520/1919/19, від 27 листопада 2019 року у справі №826/14937/15, від 17 вересня 2020 року у справі №640/18375/18, від 13 жовтня 2020 року у справі №640/19757/19, від 18 березня 2021 року у справі №320/3774/19.

Покладення ж на контролюючі органи повноважень щодо обліку частини чистого прибутку (доходу), а також сплата його до Державного бюджету України не змінює правової природи такого платежу. Серед переліку функцій, які закріплені за контролюючими органами у статті 19-1 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) також відсутня функція, яка б визначала обов`язок відповідача здійснювати адміністрування частини чистого прибутку (доходу).

Лише Законом України №466-ІХ від 16 січня 2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» стаття 19-1 доповнена підпунктом 19-1.1.51, яким визначено, що контролюючі органи виконують такі функції, зокрема, здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати частини чистого прибутку (доходу) до бюджету державними та комунальними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких є державна та/або комунальна власність.

Крім того розрахунки (у тому числі розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку), які подаються до контролюючих органів відповідно до іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, прирівнюються до податкової декларації (пункт 46.1 статті 46 ПК України в редакції Закону №466-ІХ). А пунктом 1-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України (в редакції Закону №466-ІХ) встановлено, що стягнення заборгованості з частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань здійснюється у порядку, визначеному статтями 59, 60 глави 4, статтями 87-101 глави 9 розділу II цього Кодексу.

Таким чином, законодавець лише у 2020 році усунув неузгодженості у податковому законодавстві, в тому числі й щодо адміністрування частини чистого прибутку, який має сплачуватися до Державного бюджету України державними унітарними підприємствами.

Враховуючи викладене, відповідач на час виникнення спірних правовідносин не мав повноважень збільшувати суму грошового зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств).

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесено з неповним з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу ДП «Бродівське лісове господарство» слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Враховуючи результат розгляду апеляційної скарги та, виходячи із приписів ст.139 КАС України, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь ДП «Бродівське лісове господарство» () судовий збір за подання позовної заяви та апеляційний скарги в сумі 38916 грн 28 коп.

З приводу стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 205 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Однак, акти виконаних робіт, акти приймання-передачі наданих послуг у матеріалах справи відсутні, що унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу судом з метою розподілу таких. При цьому слід урахувати, що наведений в договорі про надання правничої допомоги перелік послуг і платіжне доручення не є доказом щодо фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Крім того, суд звертає увагу, що апеляційна скарга підписана директором ДП «Бродівське лісове господарство» Ониськів О.Я., що, у свою чергу, викликає сумнів у виконанні адвокатом передбачуваного у договорі №29/07/21 про надання правничої допомоги від 29.07.2021 року обов`язку щодо підготовки апеляційної скарги.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, оцінивши належні та допустимі докази, подані сторонами, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення такої, приходить до висновку, що представником позивача належним чином не обґрунтовано і не доведено перелік (обсяг) та вартість наданих ним як адвокатом послуг та витрат, понесених на виконання договору про надання правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Бродівське лісове господарство» задовольнити частково.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі № 813/6230/15 та прийняти постанову, якою позов Державного підприємства «Бродівське лісове господарство» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення від 03.11.2015 року № /182, від 07.08.2015 року № /160, від 03.11.2015 року №/183, від 07.08.2015 року №/161 від 03.11.2015 року № /184, від 07.08.2015 року № /162.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області () на користь Державного підприємства «Бродівське лісове господарство» () судові витрати в сумі 38916 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот шістнадцять) гривень 28 копійок.

Врешті вимог апеляційної скарги відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Р. В. Кухтей
Повне судове рішення складено 12.03.2022 року.