Справа № 120/10749/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 р. Справа № 120/10749/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Літинська виправна колонія (№ 123)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Державної установи "Літинська виправна колонія (№ 123) (далі - ДУ "Літинська виправна колонія (№ 123), відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідно до наказу Державної установи "Літинська виправна колонія (№ 123)" Центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 15.07.2019 № 117/ос-19, його, прапорщика внутрішньої служби, у відповідності з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України з 18.07.2019. Однак, всупереч п. 27 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578, відповідачем не було виплачено компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 14697,25 грн. Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Ухвалою від 21.09.2021 судом поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, сторонам встановлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

У зв`язку із обмеженим фінансуванням Вінницького окружного адміністративного суду та відсутністю достатніх коштів для сплати послуг поштового зв`язку, ухвалу від 21.09.2021 разом із позовною заявою надіслано на електронну адресу відповідача: " ", про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

Дана ухвала отримана відповідачем в електронному вигляді, про що секретарем судового засідання було складено наступну довідку від 21.09.2021.

Суд вважає, що довідка від 21.09.2021 є достатнім доказом вручення відповідачу копії ували від 21.09.2021, враховуючи таке.

Кодексом адміністративного судочинства України не врегульовано процедури підтвердження отримання учасником судового процесу надісланої йому на електронну адресу копії ухвали суду про відкриття провадження, однак, згідно з положеннями ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Статтею 129 КАС України унормовано питання щодо виклику (повідомлення) шляхом надсилання тексту повістки електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 КАС України повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки.

Відтак, суд вважає за можливим застосування аналогії закону у частині правових наслідків отримання відповідачем електронного листа суду, а тому довідка від 21.09.2021 вважається документом, який підтверджує факт отримання відповідачем 21.09.2021 ухвали від 21.09.2021 разом із позовною заявою в електронній формі.

Проте, в межах визначеного судом 15-ти денного строку відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Як зазначено у ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові аргументи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що відповідно до витягу з наказу Державної установи "Літинська виправна колонія (№ 123)" Центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 15.07.2019 № 117/ос-19, прапорщика внутрішньої служби Слободянюка Анатолія Степановича, молодшого інспектора-кінолога відділу охорони, у відповідності з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України з 18.07.2019.

Однак, як встановлено судом, компенсація за неотримане речове майно позивачу виплачена не була, а тому останній 15.06.2021 звернувся до відповідача з письмовою заявою про надання інформації щодо нарахування вартості речового майна, що належало до видачі за період проходження служби, а також просив здійснити нарахування та виплату відповідної заборгованості.

Така заява отримана відповідачем 18.06.2021, про що свідчить копія наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Втім, в повному обсязі звернення позивача задоволеним не було.

При цьому, в подальшому, відповідач надав позивачу довідку від 03.09.2021 №14 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, відповідно до якої відповідачем визначено загальну кількість предметів, за які має виплачуватися грошова компенсація - 60, а також розраховано загальну суму грошової компенсації за такі предмети на користь ОСОБА_1 - 14697,25 грн.

Проте, як свідчать матеріали справи, відповідна виплата відповідачем здійснена не була, що і стало наслідком для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати (частина 2 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України").

Відповідно до частини 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань.

Особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства (частина 5 статті 21 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України").

Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначений Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 578 від 14.08.2013 (далі - Порядок № 578).

Відповідно до п.п. 1, 2 цього Порядку речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно - господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.

Пунктом 9 Порядку № 578 визначено, що забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в органах і установах, де вони проходять службу або працюють. Поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна (далі - речовий атестат) за формою згідно з додатком 1, а у разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи.

Як зазначено у пункті 27 Порядку № 578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Згідно з пунктом 23 Порядку № 578 грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", державної установи "Центр пробації" відповідно до їх закупівельної вартості.

Для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки (пункт 60 Порядку № 578).

У разі переміщення по службі або звільнення з неї речові атестати виписуються індивідуально на кожну особу, що вибуває, у двох примірниках, з яких перший видається під підпис особі, а другий залишається в органі чи установі та додається до арматурної картки (пункт 61 Порядку № 578).

Частиною 8 статті 14 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" зазначено, що трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Отже, забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в органах і установах, де вони проходять службу або працюють.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 року "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Тому, на час звільнення позивача з Державної кримінально-виконавчої служби України (з 18.07.2019) останній набув право на грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, які він не отримав в період проходження служби.

У той же час із системного аналізу наведених норм Порядку № 578 слідує, що забезпечення працівника належним йому речовим майном у разі звільнення, здійснюється шляхом волевиявлення, тобто, через подання заяви або рапорту за місцем проходження служби, а у випадку бажання такої особи отримати грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна обов`язковою умовою є оформлення довідки із зазначенням у ній відповідних сум.

Судом встановлено, що вказані вимоги позивачем дотримані, а саме останнім було подано відповідну заяву про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, а відповідачем оформлено довідку № 14 від 03.09.2021 у якій визначено розмір грошової компенсації за належне позивачу речове майно в сумі 14697,25 грн.

У той же час відповідач відповідну суму грошових коштів позивачу не виплатив. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Щодо того, що грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі (п. 22 Порядку № 578), то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 КАС України, при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.11.2005 року у справі "Кечко проти України" зазначено, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Водночас у пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини від 10.06.2011 року у справі "Сук проти України" визначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Отже, можлива відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення для покриття витрат з грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої, скільки останнє гарантується законом.

Суд також враховує те, що суб`єкти владних повноважень повинні діяти у межах та спосіб, передбачені чинним законодавством.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позиція суду викладена в даній справі узгоджується з практикою Верховного Суду, яка викладена в постановах від 24.10.2018 року у справі №803/963/17, від 03.10.2018 року у справі №808/756/17.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про протиправність дій відповідача щодо не виплати позивачу грошової компенсації вартості за належні до видачі предмети речового майна, розрахованої згідно довідки ДУ "Літинська виправна колонія (№ 123) від 03.09.2021 № 14. Як наслідок, з метою поновлення порушених прав позивача, відповідача належить зобов`язати виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за належні до видачі предмети речового майна в сумі 14697,25 грн.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач не подавши відзив на позовну заяву не довів правомірності своїх дій, які є предметом даного спору.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку з задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача

Керуючись ст. ст. 72 - 77, 90, 94, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 291, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Державної установи "Літинська виправна колонія (№ 123)" щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за належні до видачі предмети речового майна.

Зобов`язати Державну установу "Літинська виправна колонія (№ 123)" виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за належні до видачі предмети речового майна в сумі 14697,25 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот дев`яносто сім гривень 25 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Літинська виправна колонія (№123)".

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено і підписано 17.03.22.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: Державна установа "Літинська виправна колонія (№123)" (2-й провулок Б. Хмельницького, 9-А, смт. Літин, Вінницька область, 22300, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович