Справа № 540/6253/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/6253/21
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій та бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо зменшення основного розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії з 79 % до 70 % сум грошового забезпечення починаючи з 01 січня 2016 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії в основному розмірі 79 % сум грошового забезпечення починаючи з 1 січня 2016 року, з урахуванням проведених виплат;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (м. Херсон, вул. 28 Армії, буд. 6, 73036, ) щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи "Територіального медичного об`єднання МВС України по Херсонській області" від 14.06.2021 № 33/42-Б-50 про розмір грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи "Територіального медичного об`єднання МВС України по Херсонській області" від 14.06.2021 № 33/42-Б-50, починаючи з 01.12.2019 року, з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позову зазначалось, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області та отримує пенсію, призначену на підставі ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Позивачу була призначена пенсія у розмірі 79 % від суми грошового забезпечення з 2000 року. З прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови № 103 від 21.02.2018 року, ГУ ПФУ в Херсонській області перерахував пенсію ОСОБА_1 , через що розмір пенсії позивача зменшився до 70 % від суми грошового забезпечення.

Крім того, позивач вказав, що 14.06.2021 року отримав повідомлення від ДУ "ТМО МВС України по Херсонській області" про виготовлення та направлення нової довідки про розмір грошового забезпечення від 14.06.2021 року № 33/42-Б-50 о/п до ГУ ПФУ в Херсонській області.

Позивач повідомляє, що звернувся до відповідача щодо перерахунку його пенсії на підставі довідки ДУ "ТМО МВС України по Херсонській області" про розмір грошового забезпечення від 14.06.2021 № 33/42-Б-50 о/п. Однак, листом відповідач відмовив у проведенні перерахунку, довідка була повернута до ДУ "ТМО МВС України по Херсонській області" листом від 17.06.2021 № 2100-0307-8/29189 без виконання.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 10 січня 2022 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо зменшення основного розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії з 79% до 70% сум щомісячного грошового забезпечення за вислугою років за період з 01.01.2016 до 01.12.2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії в основному розмірі 79 % сум грошового забезпечення за вислугою років за період з 01.01.2016 до 01.12.2019.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, щодо не здійснення ОСОБА_1 перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки державного підприємства "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Херсонській області" від 14.06.2021 № 33/42-Б-50 о/п.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії на підставі оновленої довідки державного підприємства "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Херсонській області" від 14.06.2021 № 33/42-Б-50 о/п, починаючи з 01.12.2019 року, з урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити шляхом задоволення позовної вимоги № 2 у повному обсязі та викласти резолютивну частину у цій справі в наступній редакції: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місцезнаходження: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) щодо зменшення основного розміру призначеної ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсії в основному розмірі 79 % сум грошового забезпечення починаючи з 01 січня 2016 року, з урахуванням проведених виплат. В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року у справі № 540/6253/21залишити без змін.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог та необгрунтував необхідність такого рішення з точки зору необхідності ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача. Фактично суд зменшив об`єм задоволених вимог чим погіршив положення позивача, що свідчить про недотримання вимог ч. 2 ст. 9 КАС України.

Апелянт також вказує, що суд не врахував положення ст. 1 Закону № 2262, відповідно до якого визначений позивачу розмір пенсії у 79 % від суми грошового забезпечення призначений йому довічно, а тому будь-яке обмеження його у часі є незаконним.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду не надав.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.

ГУ ПФУ в Херсонській області в квітні 2018 року проведено перерахунок пенсії позивача на підставі приписів Постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 № 103 та довідки ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області від 22.03.2018 № 19/1289 з 01.01.2016 у розмірі 70% грошового забезпечення замість раніше призначених 79 %.

Також, позивач звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою щодо здійснення перерахунку пенсії на підставі нової довідки від 14.06.2021 № 33/42-Б-50 о/п.

Листом ГУ ПФУ в Херсонській області відмовило позивачу у перерахунку пенсії, обґрунтовуючи тим, що нормативно-правових актів щодо визначення умов, порядку та розмірів, які передбачають проведення перерахунку пенсій, призначених згідно з Законом №2262, після набрання законної сили рішенням у справі № 826/12704/18, не приймалося. У зв`язку із цим, підстав враховувати надану управлінню довідку ДУ «ТМО МВС України по Херсонській області» немає.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо проведення перерахунку пенсії із одночасним зменшенням відсоткового показника грошового забезпечення та відмови у здійсненні перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, звернувся до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2016 року відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ на підставі Постанови КМУ № 103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому, при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість, відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Також приймаючи рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у перерахунку пенсії за довідкою ДУ «ТМО МВС України по Херсонській області» від 14.06.2021 № 33/42-Б-50 о/п, оскільки позивачем дотримано всіх законодавчо визначених для цього умов, а тому така бездіяльність є протиправною.

Крім того, судом були враховані висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 523/4930/15-а, від 27 лютого 2018 року у справі №642/3284/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 553/3619/16-а, 17 грудня 2019 року у справі № 160/8324/19.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Херсонського окружного адміністративного суду відповідає, а викладені у апеляційній скарзі доводи скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно ст. 1 Закону № 2262 у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу (від 14.06.2000), особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі і на службі в органах внутрішніх справ мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Статтею 2 вказаного закону передбачено, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Пунктом а статті 12 Закону № 2262 (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Згідно п. а ч.1 ст.13 Закону № 2262 пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Частиною 2 статті 13 Закону № 2262 (у вже зазначеній редакції) передбачено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2 - 95 процентів.

Таким чином, на підставі аналізу вказаних положень пенсійного законодавства України, колегія суддів приходить до висновку, що розмір відсотка грошового забезпечення є сталим, визначається в момент призначення пенсійної виплати з урахування вислуги років пенсіонера та за загальним правилом не може перевищувати 90% відповідних сум грошового забезпечення.

З матеріалів справи (а.с. 9, 42 зворот) вбачається та не оспорюється сторонами, що пенсія позивачу була призначена 14 червня 2000 року, вислуга років становить 28 років, розмір відсотка грошового забезпечення - 79 %. Однак, у квітні 2018 року органом пенсійного забезпечення було здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року виходячи з 70 % грошового забезпечення (а.с.15, 19 зворот).

Пунктом 8 розділу ІІ Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 р. № 3668-VI, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, та пунктом 23 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 р. № 1166-VII, який набрав чинності з 1 травня 2014 року, до частини 2 статті 13 Закону № 2262-ХІІ було внесено зміни та цифри "90" замінено цифрами "80" та цифри "80" замінено цифрами "70" відповідно.

Тобто, зміна встановленого Законом максимального розміру пенсії у бік зменшення відбулася вже після призначення позивачу пенсії.

Частиною 2 ст.22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод людини й громадянина.

Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що зміна розміру пенсії позивача з 79 % до 70 % сум грошового забезпечення, що відбулася відповідно до положень ч.2 ст.13 Закону № 2262 після призначення пенсії ОСОБА_1 , не може бути підставою для зменшення розміру вже призначеної пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку.

Внесені Законами № 3668-VІ та № 1166-VІІ зміни до ч.2 ст.13 Закону № 2262 щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80% та 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися лише виключно при первинному призначенні пенсій. Тому відповідач при перерахунку пенсії позивача повинен був застосувати норми ч.2 ст.13 Закону № 2262-ХІІ в редакції, що діяла на час призначення пенсії, якою максимальний розмір грошового забезпечення для призначення пенсії встановлювався не більше 90% від розміру грошового забезпечення.

З огляду на це, зменшення пенсії позивача за вислугу років до 70% грошового забезпечення при здійсненні перерахунку соціальної виплати, є протиправним, та таким що порушує приписи ст.ст. 22, 58 Конституції України, а отже, звужує право позивача на отримання пенсії у розмірі, визначеного чинним на момент її призначення законодавством.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 523/4930/15-а та від 27 лютого 2018 року у справі № 642/3284/17.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 по справі № 826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 по справі № 826/3858/18 визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Зобов`язано Кабінет Міністрів України невідкладно після набрання рішенням суду законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правого акта протиправним та нечинним в окремій його частині у виданні, в якому було офіційно оприлюднено нормативно-правовий акт.

Ухвалюючи таке рішення суди дійшли висновку про те, що пункти 1 та 2 спірної Постанови №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45 щодо складових грошового забезпечення для перерахунку пенсій, звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод, з огляду на те, що скасовують надбавки, доплати, підвищення і премії, які отримував військовий пенсіонер під час служби, та які враховувались при попередніх перерахунках пенсій. Отже, новий порядок перерахунку раніше призначених пенсій, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, не враховував всі види грошового забезпечення військовослужбовців, вичерпний перелік яких встановлений Законом № 2011-XII, і які відображають умови, особливості військової служби кожної особи, яка має право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача стосовно зменшення розміру відсотка грошового забезпечення до 70 % при проведенні перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2016 року відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ на підставі Постанови КМУ №103 та зазначає, що при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість, відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Стосовно доводу апелянта, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог та зменшив обсяг задоволених вимог чим погіршив положення позивача, то колегія суддів зазначає наступне.

З позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує протиправність дій відповідача в частині зменшення розміру відсотка грошового забезпечення при перерахунку пенсії з 01.01.2016 року та відмови у здійсненні перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення. Тобто, суд має надати правову оцінку діям органу пенсійного забезпечення з 01.01.2016 року в контексті прийнятого у квітні 2018 року рішення про перерахунок соціальної виплати із зменшенням відсотка грошового забезпечення та встановити чи наявні правові чинники для здійснення перерахунку пенсії позивачу на підставі додатково поданих ним документів до ГУ ПФУ в Херсонській області.

З матеріалів справи вбачається, що останні дії відповідача з перерахунку пенсії ОСОБА_1 були здійсненні у квітні 2018 року, будь-яких інших аналогічних дій у період з 2019-2022 рік відповідач не вчинював, тому відсутні підстави вважати, що у майбутньому ГУ ПФУ в Херсонській області під час виконання рішення у цій справі чи при здійсненні нових перерахунків буде діяти недобросовісно та повторно допустить порушення прав позивача в частині зменшенення відсотка грошового забезпечення до 70%.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наслідком задоволення в адміністративному судочинстві позовних вимог є відновлення фактично порушених прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин. Суд при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог має не лише вирішити позовні вимоги відповідно до принципів верховенства права, а й обрати найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права. Тобто такий, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду та здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 825/2845/15-а.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що права позивача в контексті спірних правовідносин фактично зазнали порушення у період з 01.01.2016 по 01.12.2019 і саме за цей час підлягають відновленню. Предметом розгляду у цій справі не були протиправні дії відповідача щодо зменшення відсотка грошового забезпечення після квітня 2018 року (останнього перерахунку пенсії), відтак суд позбавлений можливості зобов`язати орган пенсійного забезпечення у майбутньому здійснювати нарахування та виплату пенсії не меншому ніж 79 % грошового забезпечення, оскільки такий обов`язок у відповідача існує на підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо необхідності застосування правової позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 04.02.2019 року у справі № 240/5401/18, оскільки апелянт просить застосувати її не в частині правильності застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, а стосовно оцінки формування позовних вимог в іншій справі, що суперечить ч. 5 ст. 242 КАС України.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: К.В. Кравченко