Справа № 140/16735/21
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2022-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2022 року ЛуцькСправа № 140/16735/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі Головне управління ПФУ у Волинській області) про визнання протиправною відмову в зарахуванні стажу роботи до пільгового; зобов`язання зарахувати до пільгового підземного страхового стажу періоди роботи гірником очисного забою з 01 листопада 2018 року по 31 березня 2021 року у Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» (далі - ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля») та з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року у Державному підприємстві «Шахта №9 «Нововолинська» (далі ДП «Шахта №9 «Нововолинська»); зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням цього пільгового підземного страхового стажу з дня призначення пенсії та з урахуванням виплачених сум пенсії.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області й отримує пенсію по інвалідності та, як йому стало відомо, відповідач не зарахував до страхового стажу період його роботи гірником очисного забою з лютого 2018 року по квітень 2021 року у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» та ДП «Шахта №9 «Нововолинська». На його заяву про перерахунок страхового стажу 26 листопада 2021 року ГУ ПФУ у Волинській області повідомило, що означений період роботи не зараховано до страхового стажу, оскільки роботодавцем не сплачено єдиний соціальний внесок. Позивач із такими діями не погоджується та вважає, що він не може нести відповідальність за неналежне виконання підприємством своїх обов`язків зі сплати страхових внесків. Поряд з тим із його заробітної плати роботодавець утримував страхові внески, а тому, на думку позивача, відповідачем під час розрахунку розміру пенсії було неправильно визначено страховий стаж, заробітну плату для призначення пенсії та не було враховано додаткові роки за роботу на підземних роботах, що порушує його право на належне пенсійне забезпечення.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав (а.с.31-37). В обґрунтування цієї позиції відповідач вказав, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії по інвалідності (3 група) внаслідок трудового каліцтва відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 30 липня 2021 року. Розмір пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу 54 роки 5 місяців 22 дні, з них 17 років 6 місяців пільговий стаж з повним робочим днем під землею та 19 років 6 місяців 29 днів додатковий стаж. У свою чергу при призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України до пільгового стажу з повним робочим днем під землею не враховано період роботи позивача з лютого 2018 року по березень 2021 року у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» та у квітні 2021 року у ДП «Шахта №9 «Нововолинська». В індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 інформація щодо сплати єдиного соціального внеску за цей період відсутня.

Крім того, відповідач вказав, що після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця буде проведено перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії.

З урахуванням наведеного відповідач вважає позов безпідставним та у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ГУ ПФУ у Волинській області відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та положень статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 30 липня 2021 року призначило ОСОБА_1 пенсію по інвалідності. При призначенні пенсії її розмір розраховано, виходячи зі страхового стажу 54 роки 5 місяців 22 дні, з них 17 років 6 місяців пільговий стаж з повним робочим днем під землею та 19 років 6 місяців 29 днів додатковий стаж; коефіцієнт страхового стажу 0,54417 (а.с.11). Ці обставини підтверджуються рішенням про призначення пенсії від 12 серпня 2021 року №05 (а.с.11).

На звернення позивача ГУ ПФУ у Волинській області листом від 26 листопада 2021 року №14302-13530/К-02/8-0300/21 повідомило, що при призначенні пенсії до пільгового стажу з повним робочим днем під землею не враховано період його роботи з лютого 2018 року по березень 2021 року у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» та у квітні 2021 року у ДП «Шахта №9 «Нововолинська» у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України. Зарахування до страхового стажу згаданих періодів роботи можливе за умови повної сплати страхових внесків роботодавцем та відображення їх у системі персоніфікованого обліку (а.с.20).

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 9 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) встановлено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Отже, зміст наведених положень законодавства у сфері пенсійного забезпечення дає підстави для висновку, що розмір пенсії напряму залежить від страхового та пільгового стажу.

За приписами статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

У розумінні статті 1 названого Закону страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Частинами шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV визначено, що страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки (зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення).

Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї страхових внесків, не повинна порушувати законні права та інтереси застрахованої особи, зокрема, право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 23 березня 2020 року у справі №535/1031/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №414/736/17, від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17, від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а та ін.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо незарахування до пільгового страхового стажу періоду роботи позивача з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2021 року при призначенні йому з 30 липня 2021 року пенсії у зв`язку з відсутністю даних про сплату страхових внесків. Ця обставина підтверджується наявним у пенсійній справі позивача розрахунком стажу (а.с.13), а також підтверджена відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Із трудової книжки НОМЕР_1 встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 02 вересня 2003 року по 04 вересня 2021 року працював у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» (з 01 травня 2021 року реорганізовано у ДП «Шахта №9 «Нововолинська») (а.с.9-10).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-5) дійсно вбачається, що період роботи з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2021 року не зараховані до страхового стажу позивача (а.с.26-29).

Разом з тим, у Реєстрі застрахованих осіб відображені відомості про нарахування ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» ОСОБА_1 заробітної плати за період листопад 2018 року - березень 2021 року, та за квітень 2021 року - ДП «Шахта №9 «Нововолинська». Нарахування позивачу заробітної плати підтверджується також довідкою про доходи від 13 жовтня 2021 року №252, виданою ДП «Шахта №9 «Нововолинська» (а.с.19).

Цими письмовими доказами підтверджується, що за лютий 2018 року - квітень 2021 року позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу страхувальником-роботодавцем нараховувалися страхові внески, а тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивача вказаний період роботи для визначення розміру пенсії.

Також суд зазначає, що згідно з пунктами 2, 3, 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80% робочого часу, встановленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Пунктом 20 Порядку №637 обумовлено, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 22 травня 2015 року і до дня звільнення (04 вересня 2021 року) працював гірником очисного забою 5-го розряду з повним робочим днем під землею (а.с.9-10). Атестація робочих місць за умовами праці на підприємстві проведена згідно з наказами від 28 травня 2015 року та від 27 травня 2020 року №128.

Таким чином, у відповідача відсутні підстави не зараховувати до пільгового стажу позивача період його роботи з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2021 року.

Суд наголошує, що механізм державного соціального страхування передбачає державні гарантії реалізації застрахованими особами їхніх конституційних прав, а тому позивач не може бути позбавлений права на отримання соціальних гарантій через те, що орган, відповідальний за повноту та своєчасність сплати страхових внесків, своєчасно не вжив дієвих заходів, що призвело до порушення гарантованого державою права на отримання позивачем належної пенсії із солідарної системи з урахуванням страхового стажу. Застраховані особи самостійно, без сприяння державних органів, позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність сплати роботодавцями страхових внесків.

Беручи до уваги зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового та пільгового стажу позивача вказаного періоду роботи у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» та про наявність у позивача права на перерахунок пенсії з урахуванням цього стажу з дня призначення пенсії по інвалідності.

З огляду на встановлені у справі обставини та на підставі норм чинного законодавства, виходячи з наданих статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту прав позивача взаємопов`язані позовні вимоги належить задовольнити шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови у зарахуванні до страхового та пільгового стажу позивача періоду роботи з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2021 року у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» та зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату призначеної пенсії по інвалідності з 30 липня 2021 року (з урахуванням виплачених сум), зарахувавши до пільгового та страхового стажу період роботи з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2021 року у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля». Суд також зауважує, що як видно із запису у трудовій книжці позивача, листа ДП «Шахта №9 «Нововолинська» від 13 жовтня 2021 року №248 (а.с.18), 01 травня 2021 року ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» реорганізовано у ДП «Шахта №9 «Нововолинська».

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частинами першою 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач, просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суду надано копії договору про надання правничої допомоги від 04 жовтня 2021 року (а.с.22), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 24 грудня 2009 року №431 (а.с.24), ордеру на надання правничої допомоги від 16 грудня 2021 року АС №1031379 (а.с.23), квитанцію до прибуткового касового ордера від 16 грудня 2021 року №71 (а.с.21).

Так договором про надання правничої допомоги від 04 жовтня 2021 року визначено фіксований розмір гонорару для написання заяв по суті справи (позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив - кожна процесуальна дія окремо) 4000,00 грн.

Відповідач заперечив щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, покликаючись на невідповідність розміру таких витрат критеріям реальності та розумності (а.с.31-37).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На думку суду, оскільки ця справа є справою незначної складності, така категорія адміністративних справ не вимагає від адвоката опрацювання значної кількості нормативних актів при підготовці позову, що у свою чергу, не вимагає значного обсягу юридичної і технічної роботи, враховуючи заперечення відповідача та виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією від 16 грудня 2021 року №44314, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.7, 27).

Отже, позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить відшкодувати судові витрати у сумі 2408,00 грн (908,00 грн витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, та 1500,00 грн витрати на правничу допомогу адвоката).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу періоду роботи з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2021 року у Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату призначеної пенсії по інвалідності з 30 липня 2021 року (з урахуванням виплачених сум), зарахувавши до пільгового та страхового стажу період роботи у Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 2408,00 грн (дві тисячі чотириста вісім грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк