Справа № 300/3958/21
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2022-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" березня 2022 р. справа № 300/3958/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Біньковської Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трофімов Р.В., звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 відповідно до змісту якого, із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить: визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати в день його звільнення з військової служби грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, грошової компенсації за неотримане речове майно, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, індексацію грошового забезпечення; зобов`язати нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 18.02.2019 по день фактичної виплати 09.08.2021 терміном 903 дні, виходячи з середньоденного заробітку (грошового забезпечення) нарахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Військова частина НОМЕР_1 скористалася правом подання відзиву на позов, в якому стосовно задоволення позову заперечує. Зазначає, що позивач, надавши згоду на звільнення, погодився з тим, що належні йому виплати можуть бути проведені після його звільнення з військової служби. Щодо несвоєчасної виплати компенсації за речове майно зауважує, що ця виплата є способом соціального захисту військовослужбовців та надається згідно з кошторисними призначеннями на дані потреби, а грошова компенсація за неотримане речове майно, на відміну від заробітної плати, не є основним джерелом для забезпечення життєдіяльності військовослужбовців, тому відсутня шкода для позивача від своєчасно не одержаної заробітної плати. Стверджує, що у зв`язку з відсутністю шкоди для позивача, Військова частина НОМЕР_1 не може нести відповідальність за несвоєчасний розрахунок (а.с.27).
Позивач правом подання відповіді на відзив не скористався.
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2019, ОСОБА_1 звільненого відповідно до підпункту б пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з військової служби наказом командувача Національної Гвардії України, виключено із списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення (а.с.12).
За змістом вказаного наказу, при виключенні ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , визначено виплатити йому премію в розмірі 55 відсотків посадового окладу, компенсацію за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік, грошове забезпечення, одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування попереднього періоду служби.
Вважаючи, що станом на день прийняття наказу №38 від 18.02.2019 про виключення зі списків особового складу відповідачем не проведено розрахунку у повному обсязі, ОСОБА_1 звернувся із позовами до суду.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.01.2020, яке набрало законної сили 06.02.2020, у справі №300/2278/19, серед іншого, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.09.2020, яке набрало законної сили 20.01.2021, у справі №300/1711/20, серед іншого, стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 75949 гривень 69 копійок.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021, яке набрало законної сили 14.06.2021, у справі №300/1357/20, серед іншого, стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в розмірі 17 944 гривні 04 копійки.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.04.2021, яке набрало законної сили 25.10.2021, у справі №300/441/21, серед іншого, зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплачених сум, індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2013 по 01.03.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року, за період з 01.03.2018 по 18.02.2019 із застосуванням базового місяця березень 2018 року, та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01.01.2013 по день фактичної виплати індексації, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.

Згідно виписки по карткову рахунку ОСОБА_1 від 26.07.2021, 09.08.2021 (а.с.14-17, 49) та довідки про виплату №50/41-52 від 12.01.2022 (а.с.66) відповідачем зараховано на картковий рахунок позивача такі виплати:

30.01.2020 компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій в розмірі 41869,45 грн.,

30.12.2020 часткову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 63398,68 грн.,

12.03.2021 доплату за неотримане речове майно в розмірі 11411, 77 грн.,

15.07.2021 часткову індексацію грошового забезпечення в сумі 81754,72 грн.,

09.08.2021 доплату за індексацію грошового забезпечення в розмірі 35948,98 грн.,

09.08.2021 компенсацію втрати частини доходів в сумі 122641,33 грн.,

09.08.2021 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань в розмірі 17674,88 грн.

За змістом позовної заяви та відзиву на позов, між сторонами відсутній спір щодо правильності розміру таких виплат та їх дати.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

За змістом статті 1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, ні іншими нормативно-правовими актами, які регулювали питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не врегульовані питання порушення роботодавцем, строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення.

Отже, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі, підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

Згідно із статтею 116 Кодексу законів про працю України (надалі також - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2 ст.117 КЗпП України).

Аналіз статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

В постанові від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 Великою Палатою Верховного Суду висловлено правову позицію, що під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Як встановлено судом, позивача виключено із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 18.02.2019.

Під час розгляду адміністративних справ №300/2778/19, №302/1711/20, 3300/441/21, №300/1357/20 Івано-Франківським окружним адміністративним судом встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_1 при звільненні ОСОБА_1 з військової служби в запас 18.02.2019 протиправно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2013 по 01.03.2018, грошову компенсацію за невикористані відпустки як учаснику бойових дій з 2015 по 2019, компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

Остаточний розрахунок з вказаних виплат проведений відповідачем 09.08.2021.

Стосовно тверджень позивача щодо невиплати у день виключення зі списків особового складу Військової частини компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-IIІ (надалі також Закон №2050-IIІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Відповідно до статті 2 Закону №2050-IIІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно із статтею 3 Закону №2050-IIІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону №2050-IIІ, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Із аналізу норм Закону №2050-IIІ слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; 2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата); 3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Таким чином, особа набуває право на компенсацію втрати частини доходів у випаду несвоєчасної виплати доходів. При цьому, виплата такої компенсації здійснюється у тому ж місяці, коли виплачується така заборгованість та є відшкодуванням особі доходу, який знецінився через несвоєчасність його виплати.

Отже, позивачу компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення на момент виключення зі списків особового складу не підлягала виплаті, а була виплачена на виконання судового рішення від 27.04.2021 №300/441/21 разом із виплатою індексації грошового забезпечення. Зазначена виплата не підлягає врахуванню при розрахунку середнього грошового забезпечення, яке підлягає нарахуванню та виплаті позивачу у зв`язку з непроведенням своєчасного розрахунку при звільнені.

Як зазначено судом вище, стаття 116 Кодексу законів про працю України оперує поняттям всі суми, що належать працівнику, а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Із змісту вказаних правових норм суд робить висновок, що відповідальність в розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо слідує із статті 117 КЗпП.

Отже, в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум, прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку.

Коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати, застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 №100 (підпункт л пункту 1 цього Порядку).

Згідно з п.2 вказаного Порядку №100 від 08.02.1995, середня заробітна плата за час затримки всіх сум належних на час звільнення виплат, обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Враховуючи, що позивача було виключено із списків відповідача в лютому 2019 року, то для обчислення середнього заробітку необхідно брати період за грудень 2018 по січень 2019 року.

Зміст доданих відповідачем до відзиву на позов доказів засвідчує склад грошового забезпечення позивача за останні два місяці, що передують місяцю, в якому відбулось виключення із списків, в загальній сумі 36595,40 грн. Отже, середньоденне грошове забезпечення для розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати грошових компенсацій становить 590,25 грн. (36595,40 грн. розділити на 62 календарні дні).

Загальний період затримки розрахунку при звільненні у спірному випадку становить 903 календарні дні.

Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати сум, що належать позивачу до виплати в день звільнення, становить 532995,75 грн. (903*590,25).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Враховуючи встановлені і цій справі обставини, суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки відповідачем розрахунку при звільненні.

Як встановлено судом, позивачу під час звільнення 18.02.2019 не виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій, компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно, індексацію грошового забезпечення та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань в загальній сумі 252058,48 грн. Разом з цим, при звільненні 18.02.2019 ОСОБА_1 підлягали до сплати не тільки вказані компенсації, індексація і матеріальна допомога, але й інші виплати.

Отже, виходячи з принципу пропорційності, за час затримки виплати компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій, компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, індексації грошового забезпечення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, ОСОБА_1 підлягає виплаті сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначеної в процентному співвідношенні вказаних виплат до загальної суми належних до виплати позивачу при звільненні сум.

Разом з цим, оскільки відповідачем на вимогу суду не надано відомості про розмір всіх належних ОСОБА_1 при звільненні виплат, суд позбавлений можливості розрахувати процентне співвідношення своєчасно невиплаченої позивачу суми компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій, компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, індексації грошового забезпечення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, у співвідношенні до всіх належних позивачу при звільненні виплат.

При цьому суд не може взяти за достовірну інформацію, зазначену в довідці відповідача №50/41-1402 від 30.08.2021, у якій наведено розмір нарахованої грошової допомоги при звільненні та інших коштів після звільнення з списків особового складу ОСОБА_1 , оскільки в ній не зазначено розмір компенсації за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік, виплата якої передбачена позивачу наказом №38 від 18.02.2019. Водночас, відповідач не надав суду пояснення щодо виплати чи невиплати такої компенсації позивачу.

Отже, суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки в кількості 903 дні виплати позивачу 252058,48 грн., розрахованому в процентному співвідношенні до загального розміру належних до виплати позивачу при звільненні сум.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, яка, в силу положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, має враховуватись судом під час прийняття рішення.

Таким чином, вимоги позивача є частково обґрунтованими, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом судовий збір не сплачувався відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". Доказів понесення інших судових витрат суду не надано.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати у день звільнення ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій, компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, індексації грошового забезпечення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) середній заробіток за час затримки 903 днів виплати 252058 гривень 48 копійок, розрахованому в процентному співвідношенні до загального розміру належних до виплати ОСОБА_1 при звільненні сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.