Справа № 120/11175/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 р. Справа № 120/11175/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулися позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , інтереси яких представляє їхній представник Підчаха Олександр Миколайович (надалі представник позивачів, ОСОБА_4 ) до Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення 12 сесії 8 скликання Соболівської сільської ради від 09.08.2021, яким відмовлено позивачам у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов`язання відповідача затвердити відповідний проект землеустрою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі зазначили, що 02.07.2021 направили до відповідача клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства площами 1,7262 га, 1,6607 га, 1,6607 га кожному на території Соболівської сільської ради (за межами населеного пункту).

Проте, листами від 12.08.2021 № 379 381 позивачів повідомлено про те, що на засіданні 12 сесії 8 скликання 09.08.2021 Соболівською сільською радою проект рішення про затвердження проекту землеустрою не було підтримано більшістю голосів депутатів від загального складу ради.

Позивачі вважають дане рішення сільської ради протиправним та таким, що прийняте всупереч положенням Земельного кодексу України, у зв`язку з чим і оскаржують його в судовому порядку. Крім того, вважають, що оскільки поданий на затвердження до сільської ради проект землеустрою в повному обсязі відповідає вимогам земельного законодавства, тому відповідач зобов`язаний був прийняти рішення про його затвердження та передачу бажаних земельних ділянок у власність позивачам.

Ухвалою від 23.09.2021 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

08.10.2021 до суду від відповідача надійшов відзив, в якому останній заперечує щодо задоволення позову. Зазначає, що Соболівська сільська рада розглянула заяви позивачів, однак питання щодо затвердження проекту землеустрою не набрало достатньої кількості голосів депутатів при відповідному голосуванні. За таких обставин відповідач вважає, що сільська рада не вчинила жодних протиправних дій, а прийняла рішення користуючись своїми дискреційними повноваженнями, тобто обрала один із декілька варіантів рішень, як це передбачено вимогами Земельного кодексу України.

18.10.2021 представником позивачів подано до суду відповідь на відзив, в якій останній на спростування доводів відповідача додатково акцентує увагу на положеннях ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України яких, на думку представника позивача, Соболівська сільська рада не дотрималась. З огляду на це просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Надалі, 26.10.2021 до суду надійшли заперечення відповідача, в яких останній вкотре вказує на безпідставність позовних вимог та вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, у зв`язку з чим просить в позові відмовити.

Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.

Дослідивши наявні у справі докази та надавши їм юридичну оцінку суд встановив, що у жовтні 2020 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 через Центр надання адміністративних послуг Прозорий офіс звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотаннями про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства площею по 2,0 га для кожного окремо на території Соболівської сільської ради Гайсинського (Теплицького) району Вінницької області.

01.12.2020, у зв`язку з відсутністю прийнятих Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області рішень щодо надання або відмови у наданні відповідних дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, керуючись приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України (за принципом «мовчазної згоди»), між позивачами та землевпорядником ФОП ОСОБА_5 укладено договір № 358-2020 на виконання землевпорядних робіт - розроблення проекту землеустрою, про що листом від 28.12.2020 повідомлено Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" Держгеокадастру доручено прискорити проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності та забезпечити передачу з 17.11.2020 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до статті 117 Земельного кодексу України.

На виконання вказаних нормативно-правових актів Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області спірну земельну ділянку, яку бажали отримати у власність позивачі, було передано у комунальну власність Соболівської сільської ради. Наведені обставини сторонами не заперечуються.

Як зазначено у позовній заяві, після розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 02.07.2021 позивачі звернулися до Соболівської сільської ради із клопотаннями про його затвердження, додавши до поданих клопотань розроблений Проект землеустрою, а також витяги з Державного земельного кадастру про бажані земельні ділянки із зазначенням їх кадастрових номерів та площ.

За результатом розгляду таких клопотань від Соболівської сільської ради позивачі отримали листи за № 379 - 381, датовані 12.08.2021, в яких повідомлялось, що на засіданні 12 сесії Соболівської сільської ради 8 скликання, яке відбулося 09 серпня 2021 року, розглядалися проекти рішень "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_1 , гр.. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 (щодо кожного з позивачів окремо). Однак такі проекти рішення не були підтримані більшістю голосів депутатів від загального складу ради, позаяк депутати проголосували «проти» таких проектів рішень.

Вважаючи зазначене рішення Соболівської сільської ради про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність протиправним, позивачі звернулися до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини третьої статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Так, згідно із статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

При цьому, згідно пункту б частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України.

Зокрема, за змістом даної статті (в редакції, яка діяла до 27.05.2021, тобто на час, коли позивачі розпочали процес приватизації бажаної земельної ділянки), було передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність.

Із вищевикладеного слідує, що в межах процедури безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності всі дії відповідних суб`єктів цих правовідносин є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання заявником земельної ділянки у власність.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник на стадії подання позивачами розробленого проекту землеустрою до органу місцевого самоврядування та його розгляду Соболівською сільською радою.

Так, на час ініціювання позивачами питання про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (за принципом мовчазної згоди) та на час розроблення такого проекту землеустрою, частини 8 та 9 статті 118 ЗК України (в редакції до 27.05.2021) передбачали, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

При цьому частиною 6 статті 186-1 Земельного кодексу України (в редакції до 27.05.2021) було визначено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Отже, із вищенаведених норм Земельного кодексу України (в редакції до 27.05.2021) передбачалося, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містили. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Суд бере до уваги, що на час звернення до відповідача із клопотаннями про затвердження проекту землеустрою (липень 2021 року) у Закон України "Про землеустрій", Земельний кодекс України було внесено зміни, а частину 8 статті 118 та статтю 186-1 ЗК України виключено на підставі Закону №1423-ІХ від 28.04.2021. Тобто, наразі земельне законодавство взагалі не передбачає необхідності погодження відповідного проекту землеустрою. Відтак, у відповідача існує прямий обов`язок розглянути у двотижневий строк клопотання позивачів та затвердити проект землеустрою, оскільки частина 9 статті 118 ЗК України в діючій редакції чітко вказує, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

При цьому частинами десятою та одинадцятою статті 118 ЗК України визначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Повноваження міської ради щодо питань, які виникають з приводу земельних відносин визначено в Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні", в частині першій статті 26 якого передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами першою та другою статті 59 зазначеного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

З огляду на викладене, згідно діючого правового регулювання за результатами розгляду клопотання заінтересованої особи у вирішенні питання щодо затвердження проекту землеустрою чи відмови у його затвердженні органом місцевого самоврядування повинно прийматися відповідне рішення.

Як слідує із матеріалів справи, за наслідками розгляду клопотань позивачів на засіданні 12 сесії 8 скликання Соболівської сільської ради, яке відбулась 09 серпня 2021 року, проекти рішень про затвердження проекту землеустрою не набрали необхідної кількості голосів депутатів. Зокрема, із витягу протоколу засідання сільської ради від 09.08.2021 слідує, що по позивачу ОСОБА_2 рішення не прийнято (за 0, проти 14, утрималось - 0). По позивачу ОСОБА_1 рішення не прийнято (за 0, проти 14, утрималися 0). По позивачу ОСОБА_3 рішення не прийнято (за 0, проти 14, утрималися 0).

При цьому проекти рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою з мотивами відмови на засідання ради не виносились, не обговорювались і рішення ради з цього питання не приймалося.

Із наведеного вбачається, що за наслідком розгляду клопотань позивачів, відповідачем не було прийнято жодного акту ради, як суб`єкта земельних правовідносин, у формі рішення (ані позитивного рішення про затвердження проекту землеустрою, ані рішення про відмову у його затвердженні), що суперечить вимогам статті 118 Земельного кодексу України.

Верховним Судом у постанові від 09.07.2020 у справі № 454/160/17 сформовано правовий висновок про те, що протокол сесії міської ради як і витяг з протоколу засідання ради відображають лише результати голосування, однак мотивів прийняття того чи іншого рішення, які б дозволяли скористатись можливістю його оскарження, такі документи не містять і не відповідають поняттю акту органу місцевого самоврядування.

За таких обставин суд вважає, що у даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції. У свою чергу, утримання від прийняття рішення не є законним способом поведінки органу, адже результати голосування не містять чіткого та однозначного рішення про відмову, а отже не можуть вважатися "відмовою у затвердження проекту землеустрою" у розумінні частини 9, 10 статті 118 ЗК України.

До того ж, у межах спірних правовідносин підлягає також застосуванню і правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові №580/704/21 від 23 листопада 2021 року, згідно якого неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою не може підміняти рішення про відмову у такому затвердженні. Земельний кодекс України не передбачає випадків, коли орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за результатами заяви про затвердження проекту землеустрою може не прийняти позитивного або негативного для заявника рішення (про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою).

Отже, Верховний Суд у постанові №580/704/21 від 23 листопада 2021 року констатував те, що відсутність рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою або відмову у його затвердженні, після спливу встановленого законом строку розгляду клопотання особи, свідчить про допущення суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові №800/304/17 від 27 лютого 2020 року під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Таким чином відсутність належно оформленого рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду клопотань позивачів про затвердження проекту землеустрою та передачі у власність земельних ділянок свідчить про те, що відповідач в межах наданих йому повноважень не прийняв жодного відповідного рішення (ані позитивного про затвердження проекту землеустрою, ані негативного про відмову у його затвердженні), а отже своєю поведінкою допустив бездіяльність, яка виходячи із обставин справи є протиправною.

Відтак, суд вважає помилковими доводи позивачів про те, що належним способом захисту їхніх порушених прав та інтересів в межах спірних правовідносин є оскарження рішення 12 сесії 8 скликання Соболівської сільської ради від 09.08.2021, позаяк відповідного рішення, як акту індивідуальної дії з чітко визначеними мотивами відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, відповідачем прийнято не було.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач всупереч положенням частини 9 статті 118 ЗК України в межах двохтижневого строку відповідного рішення щодо затвердження проекту землеустрою не прийняв, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення за результатами розгляду поданих позивачами клопотань про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Задоволення позовних вимог у відповідній частині саме в такий спосіб не є виходом за межі позовних вимог в розумінні частини другої статті 9 КАС України, так як стосується лише правової конкретизації обсягу захисту порушеного права.

Щодо вимоги позивачів про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території Соболівської сільської ради та передачі їх у власність, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, відповідачем не прийнято по суті жодного з рішень про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою.

При цьому рішення про затвердження проекту землеустрою є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура.

Зобов`язання у затвердженні проекту землеустрою без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Отже, не досягнення реалізації усіх необхідних умов для затвердження проекту землеустрою унеможливлює прийняття судом рішення про зобов`язання затвердити такий. Протилежний підхід призведе до вирішення судом питань, віднесених до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, встановивши протиправну бездіяльність Соболівської сільської ради щодо неприйняття по суті одного з передбачених рішень за результатами розгляду заяв (клопотань) позивачів, достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивачів є прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви (клопотання) позивачів про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та прийняти рішення із урахуванням висновків суду.

Окрім того, представник позивача просить суд вирішити процесуальне питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

З даного приводу суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - шляхом зобов`язання його подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

В даному ж випадку, суд не вбачає підстав для окремого встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, наголошуючи при цьому, що відповідно до частин 2-3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані стороною позивача, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково судові витрати понесені позивачами підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог (по 454 грн. кожному з позивачів) за рахунок бюджетних асигнувань Соболівської сільської ради.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Соболівської сільської ради щодо неприйняття рішення за результатами розгляду клопотань ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Соболівської сільської ради Гайсинського (Теплицького) району Вінницької області.

Зобов`язати Соболівську сільську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Соболівської сільської ради Гайсинського (Теплицького) району Вінницької області (за межами населеного пункту) та прийняти рішення із урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Соболівської сільської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Соболівської сільської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Соболівської сільської ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 15.03.22.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач: Соболівська сільська рада (місцезнаходження: вул. 40-річчя Перемоги, 7, с. Соболівка, Гайсинський район, Вінницька область, 23820, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович