Справа № 140/163/22
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2022-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2022 року ЛуцькСправа № 140/163/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправними дій щодо зменшення до 56 відсотків розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року; зобов`язання перерахувати та виплачувати з 19 лютого 2020 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області (далі ТУ ДСА України в Волинській області) від 24 лютого 2020 року №272 у розмірі 64 відсотки грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру (з урахуванням виплачених сум).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що є суддею у відставці та з 29 грудня 2015 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке йому відповідно до постанови Іваничівського районного суду Волинської області від 12 березня 2016 року у справі №165/395/16-а виплачувалося у розмірі 90 відсотків грошового утримання працюючого судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Поряд з тим, виконуючи рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі №140/5964/20, ГУ ПФУ у Волинській області 30 жовтня 2020 року провело йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України в Волинській області від 24 лютого 2020 року №272, але при цьому зменшило відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання із 90 до 60 відсотків суддівської винагороди працюючого судді. А 08 квітня 2021 року відповідач повідомив, що на виконання рішення суду у справі №140/5964/20 щомісячне грошове утримання судді у відставці визначено у розмірі 56 відсотків від грошового утримання судді з урахуванням стажу роботи на посаді судді 23 роки; інші періоди роботи, які зараховуються до стажу на посаді судді, у тому числі період військової служби, ГУ ПФУ у Волинській області не врахувало.

Як зазначив позивач, він повторно звернувся до відповідача з приводу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та виплати щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 64 відсотки грошового утримання працюючого судді, оскільки має повних 27 років стажу роботи на посаді судді станом на 01 серпня 2018 року. Проте 08 листопада 2021 року відповідач відмовив у вчиненні дій, про які йшлося у заяві.

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними. Також, на його думку, пенсійним органом безпідставно не враховано положення частини другої статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги не визнав (а.с.43-46). В обґрунтування цієї позиції вказав, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі №140/5964/20 позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. В результаті проведеного перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року становить 56501,76 грн (100096,00 грн х 56%). До суддівського стажу при проведенні перерахунку довічного грошового утримання не враховано строкову службу, оскільки відповідно до частини шостої статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» стажем професійної діяльності у сфері права є стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти. Суддівський стаж позивача - 23 роки, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно з частиною третьою статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» становить 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Також відповідач зауважив, що визначення відсоткового розміру довічного грошового утримання позивача на підставі норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 19 лютого 2020 року не призводить до порушення статті 22 Конституції України, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач, не є меншим ніж той, який був йому встановлений на час попереднього перерахунку.

З урахування наведеного відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті, дослідивши письмові докази встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 є суддею у відставці та з 29 грудня 2015 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. На момент призначення йому органом Пенсійного фонду щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж позивача, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, згідно з наявним у матеріалах пенсійної справи розрахунком стажу Нововолинського міського суду Волинської області (а.с.53), звідки ОСОБА_1 був звільнений з посади судді у зв`язку із виходом у відставку, становить 25 років 05 днів (з урахуванням строку військової служби).

ОСОБА_1 з 29 грудня 2015 року отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків грошового утримання працюючого судді відповідно до частини третьої статті 138 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, та додатково два відсотки за кожний рік роботи на посаді судді понад 20 років) (а.с.50). Право на такий відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці встановлено постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 12 березня 2016 року у справі №165/395/16-а, яка набрала законної сили 22 березня 2016 року (а.с.15-17). Цим судовим рішенням підтверджено, що стаж позивача, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 25 років 05 днів.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі №140/5964/20 (а.с.18-22) ГУ ПФУ у Волинській області здійснило ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою ТУ ДСА України в Волинській області від 24 лютого 2020 року №272.

Як видно з рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 29 жовтня 2020 року №53 (а.с.54), при проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року встановлено його розмір 60 відсотків суддівської винагороди судді, зазначеної у довідці від 24 лютого 2020 року №272.

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо зменшення розміру довічного грошового утримання судді у відставці з 90 до 60 відсотків, позивач звернувся до суду та рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року у справі №140/17698/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області відмовлено повністю (а.с.23-29).

З матеріалів справи слідує, що в ході додаткової перевірки матеріалів пенсійної справи ГУ ПФУ у Волинській області переглянуто обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та його ОСОБА_1 згідно з рішенням відповідача від 23 березня 2021 року №53 (а.с.55) з 01 квітня 2021 року зменшено до 56 відсотків суддівської винагороди судді, визначеної довідкою ТУ ДСА України в Волинській області від 24 лютого 2020 року №272,.

На звернення ОСОБА_1 ГУ ПФУ у Волинській області листом від 08 листопада 2021 року №13069-13034/С-02/8-0300/21 повідомило, що в результаті перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року встановлено у сумі 56501,76 грн (100896,00 грн х 56%) та у такому розмірі виплачується з 01 травня 2021 року (а.с.31).

Позивач, вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» (далі Закон №1402-VIII). Пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Положеннями частини першої статті 142 цього Закону передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону №1402-VIII).

Згідно з частиною п`ятою статті 142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Умови призначення та перерахунку пенсії визначені частинами третьою, четвертою статті 142 Закону №1402-VIII. Так щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (частина третя); у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (частина четверта).

Водночас розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Поряд з тим рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII зі змінами.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у зразковій справі №620/1116/20.

Як уже зазначалося судом, позивачу ОСОБА_1 , який у відставку вийшов до набрання чинності Законом №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 29 грудня 2015 року на виконання постанови Іваничівського районного суду Волинської області від 12 березня 2016 року у справі призначено в розмірі 90 відсотків грошового утримання працюючого судді згідно з частиною третьою статті 138 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Надалі, здійснюючи черговий перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року відповідачем було проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 відсотків суддівської винагороди працюючого судді (а.с.54).

При цьому і постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 12 березня 2016 року у справі №165/395/16-а, і рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року у справі №140/17698/20 встановлено, що стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 25 років 05 днів, у тому числі: служба в армії з 18 листопада 1977 року по 14 листопада 1979 року; період перебування на посаді судді Нововолинського міського суду Волинської області з 21 грудня 1992 року по 28 грудня 2015 року. Ця обставина також підтверджується поданням Нововолинського міського суду Волинської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 29 січня 2016 року №1 та розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці (а.с.52-53).

Суд зауважує, що відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правомірність виплати ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 відсотків суддівської винагороди працюючого судді згідно з довідкою ТУ ДСА України в Волинські області, виходячи зі стажу 25 років 05 днів, підтверджена судовим рішенням в адміністративній справі №140/17698/20, а тому не потребує доказування судом повторно. Починаючи з 19 лютого 2020 року та до звернення позивача із цим позовом, законодавчі підстави для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не змінилися, що вказує на те, що у відповідача не було підстав для виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в іншому розмірі (зменшення цього розміру до 56 відсотків).

Крім того, суд наголошує, що наказом голови Нововолинського міського суду Волинської області від 18 грудня 2015 року №51/02-04 ОСОБА_1 відраховано зі штату цього суду з 28 грудня 2015 року, а тому правові підстави для розрахунку Нововолинським міським судом Волинської області стажу судді ОСОБА_1 станом на 05 серпня 2018 року, до якого додатково включено період роботи з 16 травня 1990 року по 24 липня 1991 року на посаді юрисконсульта міськвиконкому Нововолинської міської ради та з 12 серпня 1991 року по 22 грудня 1992 року на посаді юрисконсульта Малого підприємства «Модуль», відсутні.

За змістом пункту 1 розділу ІІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за №200/14891; у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 20 березня 2017 року №5-1), розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, подається до заяви про призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці. Водночас відповідно до пункту 2 розділу ІІІ цього Порядку до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду (довідка про винагороду судді КСУ) працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Отже, при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, перегляду не підлягає.

Таким чином, враховуючи положення частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII та суддівський стаж позивача (25 років 05 днів), з 19 лютого 2020 року щомісячне довічне грошове утримання позивача має розраховуватися, виходячи з розміру 60 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років роботи та додатково 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років). А тому підстави для обчислення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року у розмірі 64 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відсутні.

При цьому суд наголошує, що фактично права позивача порушено прийняттям ГУ ПФУ у Волинській області рішення від 23 березня 2021 року №53, яким з 01 квітня 2021 року безпідставно визначено виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (згідно з довідкою від 24 лютого 2020 року №272), хоч стаж судді у такому рішенні вказано 25 років 05 днів. Внаслідок прийняття цього рішення виплата щомісячного довічного грошового утримання позивача зменшилася з 01 квітня 2021 року з 60537,60 грн (така була встановлена з 19 лютого 2020 року) до 56501,76 грн. До 01 квітня 2021 року виплата щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 проводилася на підставі рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 29 жовтня 2020 року №53 у розмірі 60537,60 грн (100896,00 грн х 60%).

Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, фактичні обставини справи, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень при обранні належного та ефективного способу захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 23 березня 2021 року №53, яким ОСОБА_1 з 01 квітня 2021 року зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 60 до 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначеної у довідці ТУ ДСА України в Волинській області від 24 лютого 2020 року №272, та зобов`язання здійснити позивачу з 01 квітня 2021 року виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначеної у вказаній довідці від 24 лютого 2020 року №272 (з урахуванням виплачених сум), та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

На думку суду, відсутні підстави для встановлення (в порядку частини першої статті 382 КАС України) судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, як про це просить позивач.

Частини п`ята та шоста статті 246 КАС України не встановлюють обов`язку суду у резолютивній частині рішення суду встановлювати судовий контроль за його виконанням.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 звертав увагу на те, що застосування статті 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

З наведеного слідує, що встановлення судового контролю може мати місце на стадії виконання судового рішення за заявою сторони, на користь якої таке рішення ухвалене, за наявності обґрунтованих доводів та підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення у справі. Окремо слід вказати, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Порядок і правила розподілу судових витрат визначені статтею 139 КАС України.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

У відзиві на позов відповідач не погоджується із заявленим до відшкодування розміром судових витрат на професійну правничу допомогу, вважає його неспівмірним із предметом позову, складністю справи.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

Для підтвердження понесених позивачем витрат на професійну допомогу адвоката надано такі документи: копії договору про надання правничої допомоги від 08 листопада 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Свередюк Ю.А. (а.с.34), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 24 грудня 2009 року №431 (а.с.36), ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АС №1032336 (а.с.35), квитанцію до прибуткового касового ордеру від 29 грудня 2021 року №76 на суму 5000,00 грн (а.с.32).

Відповідно до пункту 3.1 договору про надання правничої допомоги від 08 листопада 2021 року фіксований розмір гонорару встановлюється для вчинення окремої дії на виконання договору: написання адвокатського запиту 100,00 грн; написання заяв по суті справи (позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь відзив, заперечення) 5000,00 грн.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує те, що розгляд цієї справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ця справа є справою незначної складності; підготовка позовної заяви у справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, зокрема, в частині правового обгрунтування з огляду на інші судові справи позивача. У цій справі суд самостійно витребовував матеріали пенсійної справи, на підставі яких визначав належний спосіб захисту прав позивача, оскільки такі не були надані позивачем.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, а також враховуючи предмет та категорію спору, суті виконаних послуг, та приймаючи до уваги заперечення відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу адвоката, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 5000,00 грн, є неспівмірною із складністю цієї справи та надмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частиною п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, а також зважаючи на часткове задоволення позову, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1500,00 грн.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією від 29 грудня 2021 року №30163, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.10, 39).

У зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 2105,33 грн (605,33 грн - витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, та 1500,00 грн - витрати на правничу допомогу адвоката).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 23 березня 2021 року №53, яким ОСОБА_1 зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 60 до 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 01 квітня 2021 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням раніше виплачених сум) у розмірі 60 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області від 24 лютого 2020 року №272.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 2105,33 грн (дві тисячі сто п`ять грн 33 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк