Справа № 380/21491/21
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року

справа №380/21491/21

провадження № П/380/21727/21

Львівський окружний адміністративний суд

у складі головуючої судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Моляща Т.В.,

представника позивача Кобрин Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною і скасування постанови, зобов`язання зняти арешт із коштів,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79000, м. Львів, вул. Котлярська, 6; ) з вимогами:

- визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесену у виконавчому провадженні №66943839, у частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на зарплатних рахунках № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК» та № НОМЕР_3 в ВТ «УКРГАЗБАНК» відкриті на ім`я ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з грошових коштів, що містяться на зарплатних рахунках № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК» та № НОМЕР_3 в ВТ «УКРГАЗБАНК» відкриті на ім`я ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 27.09.2021 головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову у виконавчому провадженні №66943839, якою накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_2 , що міститься на рахунках та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Вказує, що на виконання вказаної постанови, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на зарплатних рахунках № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК» та № НОМЕР_4 в АБ «УКРГАЗБАНК», які відкриті на ім`я позивачки. Позивачка вважає вказану постанову незаконною оскільки, такі рахунки використовуються виключно для виплати заробітної плати, інших джерел отримання прибутків, крім заробітної плати у неї немає, тому накладенням арешту на зарплатні рахунки, державний виконавець позбавив її будь-яких засобів для існування. Крім цього, зазначає, що 19.10.2021 головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову у виконавчому провадження №66943839 про звернення стягнення на належну їй заробітну плату, якою постановлено ЛКП «Ратуша-сервіс» та ТзОВ «Свитязь» здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 41767,62. Таку постанову позивачкою отримано 05.11.2021.

Ухвалою суду від 29.11.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний термін для усунення недоліків позовної заяви. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 28.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною і скасування постанови, зобов`язання зняти арешт із коштів, призначено судове засідання.

В засіданні суду 11.01.2022 судом заслухано пояснення представника позивача щодо пропуску строку звернення до суду, з`ясовано причини пропуску, визнано такі поважними. Позивач ознайомилась з оскаржуваною постановою 05.11.2021, доказів про ознайомлення з такою раніше суду не надано.

11.01.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Зазначив, що відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходиться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходиться на таких рахунках. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що АТ «ТАСКОМБАНК» повідомляв державного виконавця про спеціальний режим коштів боржника, не повертав виконавцю його постанову без виконання. Представника відповідача вважає, що позивач вправі звернутись зі скаргою на дії або бездіяльність саме АТ «ТАСКОМБАНК», а не державного виконавця, у разі якщо вважає, що його кошти арештовані на рахунку безпідставно. Здійснюючи виконання постанови державного виконавця ВП №66943839 від 27.09.2021 та виконуючи покладений на нього обов`язок щодо визначення статусу належного боржнику рахунка, АТ «ТАСКОМБАНК» вважало за можливе накласти арешт на грошові кошти розміщені на ньому. На переконання відповідача, рахунок боржника, на який державним виконавцем був накладений арешт, є поточним рахунком боржника, який використовується для отримання заробітної плати та інших виплат (переказів). Даний рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено. Вважає, що при винесенні постанови про арешт коштів боржника державний виконавець діяла у відповідності до вимог чинного законодавства, з огляду на що просить відмовити у задоволенні позову.

25.01.2022 за вх. №972ел від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 03.02.2022 витребувано у Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (АТ "ТАСКОМБАНК" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, буд. 30; ) та Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 16-22; ):

- інформацію, щодо режиму (статусу) використання рахунків ОСОБА_1 відкритих у Акціонерному товаристві "ТАСКОМБАНК" (АТ "ТАСКОМБАНК" - № НОМЕР_5 ) та Публічному акціонерному товаристві акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (№ НОМЕР_6 ) . Надати інформацію суду - чи наявні кошти розміщені на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

23.02.2022 за вх. №17023 від представника АТ «ТАСКОМБАНК» надійшов лист, у якому повідомлено, що рахунок позивачки не являється рахунком із спеціальним режимом використання.

15.03.2022 за вх. №20696 на виконання вимог ухвали суду від 03.02.2022, від представника АТ «ТАСКОМБАНК» надійшов лист, в якому повідомлено, що рахунок позивачки є поточним рахунком, станом на 03.02.2022 в АТ «ТАСКОМБАНК» ОСОБА_1 не відкривалися рахунки зі спеціальним режимом використання, спеціальні та інші рахунки, звернення стягнення на які заборонено законом.

Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задоволити. Наголосила, що в порядку виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавця із заробітної плати позивачки відраховується 20 % на погашення боргу по вимозі ГУ ДПС у Львівській області №Ф-5174-52 У. Долучили у підтвердження докази, а саме платіжні доручення.

Відповідач явки уповноваженого представника в засідання суду не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження ВП №66943839 з примусового виконання вимоги про сплату боргу №Ф5174-52У видної 18.02.2021 Головним управлінням ДПС у Львівській області про стягнення з ОСОБА_2 ( прізвище після укладення шлюбу 24.04.2021 - ОСОБА_3 ) 37788,74 гривень податкового боргу.

27.09.2021 року державним виконавцем прийнято постанови: про відкриття виконавчого провадження; про арешт майна боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Крім цього, 19.10.2021 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи ОСОБА_2 , що отримує дохід у ЛКП «Ратуша-сервіс» та ТзОВ «Свитязь».

Постановою про арешт майна боржника ВП №66943839 від 19.10.2021, для забезпечення реального виконання рішення та усунення можливостей відчуження майна, на яке можна звернути стягнення для подальшої його реалізації, накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із постановою про арешт коштів боржника від 27.09.2021, позивач звернулася з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами частини 1 статті 5 цього Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до положень частини 1 статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із нормами статті 10 цього Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

При цьому, за правилами частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ч. 3 вказаної статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (пункт 7).

Відповідно до положень частин 1, 2, 4 статті 48 Закону № 1404-VІІІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

При цьому, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частиною 8 статті 48 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

За правилами частини 3 статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Як зазначалось вище, державний виконавець має право для забезпечення реального виконання виконавчого документу застосувати арешт коштів боржника (фізичної особи), що знаходяться на рахунку такого боржника у банківській установі, однак, за винятком коштів, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до змісту частин 1-4, 10 статті 56 Закону № 1404-VІІІ арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Перелік видів виплат та сум, на які не здійснюється звернення стягнення відповідно до Закону № 1404-VІІІ, наведений у статті 73 зазначеного Закону.

Так, стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Стягнення не здійснюється також із сум: 1) неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги; 2) грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання; 3) вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в поліції та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом; 4) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві; 5) грошової допомоги, пов`язаної з безоплатним забезпеченням протезування (ортезування) учасника антитерористичної операції, учасника здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, які втратили функціональні можливості кінцівок, благодійної допомоги, отриманої зазначеними особами, незалежно від її розміру та джерела походження.

Отже, за змістом наведених норм такі види виплат, як заробітна плата, не відноситься до законодавчо визначеного переліку коштів, на які забороняється здійснення стягнення в рамках виконавчого провадження.

Разом з тим, суд вважає, що відповідачем не взято до уваги приписи частини 1 статті 68 Закону № 1404-VІІІ, відповідно до якої стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішення про стягнення періодичних платежів.

Згідно із частиною 1 статті 69 Закону № 1404-VІІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Виходячи із вимог статті 70 Закону № 1404-VІІІ розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зокрема, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Відтак, на думку суду, розмір відрахувань, що можуть бути утримані з кожної виплаченої фізичній особі (боржнику) суми доходу у вигляді заробітної плати чітко регламентований статтею 70 Закону № 1404-VІІІ, а тому звернення стягнення на всю виплачену фізичній особі заробітну плату суперечить законодавчо встановленому порядку, що залишено поза увагою судом першої інстанції.

За даними роздруківок виписки по картковому рахунку № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК», відкритому на ім`я ОСОБА_1 , на вказаний рахунок позивачу регулярно надходили суми коштів від ТзОВ «Свитязь» з призначенням «заробітна плата та аванси», по картковому рахунку № НОМЕР_3 в АТ «УКРГАЗБАНК» надходили суми коштів від ЛКП «Ратуша-сервіс» з призначенням «заробітна плата працівників ЛКП «Ратуша-сервіс» та «аванс працівників ЛКП «Ратуша-сервіс».

Стаття 43 Конституції України, гарантує, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, а норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Частиною сьомою статті 43 Конституції України гарантовано право на своєчасне одержання винагороди за працю.

Згідно статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Статтею 15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про оплату праці», забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Суд зазначає, що заробітна плата у розумінні поняття «власності» є майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження у положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про оплату праці».

Принцип відплатності праці відображений в Європейській соціальній хартії (переглянутої) від 03.05.1996 (ратифікованої Україною 14.09.2006), за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, що забезпечить достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівнику унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.

Виходячи із наведеного суд вважає, що накладаючи арешт на кошти позивача, розміщені в АБ «УКРГАЗБАНК» та АТ «ТАСКОМБАНК» за вказаними рахунками, відповідач позбавив її джерел до існування та порушив право позивача на соціальний захист. Накладення арешту на всі рахунки боржника (фізичної особи) у банку, який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасне отримання таким боржником у встановленому законом розмірі заробітної плати, що призводить до порушення його конституційних прав громадянина, зокрема, на одержання винагороди за працю.

Відрахування із заробітної плати боржника у межах цієї справи можуть складати не більше 20 %, як зазначено у частині 2 статті 70 Закону № 1404-VІІІ.

Таким чином, суд дійшов висновку, що кошти, які отримує особа в якості заробітної плати, мають особливу правову природу та захищені законодавцем від звернення на них стягнення безпосередньо у повному обсязі, а тому дія арешту, накладеного на карткові рахунки особи, на які надходять заробітна плата, порушує її гарантоване Конституцією України право на одержання винагороди за працю і ставить під загрозу засоби існування такої особи.

Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Рахунки, що передбачені для виплати заробітної плати є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавцем відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавця.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 922/808/16 (ЄДРСР 73250049), від 16.05.2018 у справі 905/294/15 (ЄДРСР 74478838), від 11.06.2018 у справі № 910/4153/13 (ЄДРСР 74649083), від 09.09.2019 у справі № 913/958/16 (ЄДРСР 83537715), від 27.06.2019 у справі № 916/73/19 (ЄДРСР 82672393), від 17.01.2020 у справі № 340/1018/19 (ЄДРСР 86989717), від 29.01.2020 №820/5422/17 (ЄДРСР 87238582).

Накладення арешту на рахунки боржника, що призначені для виплати заробітної плати унеможливлює своєчасне отримання виплат працюючому, що призводить до порушення конституційних прав громадян. Окрім цього, на утриманні у позивачки перебуває її неповнолітня дитина.

Накладення арешту на рахунок боржника, що призначений для виплати заробітної плати є протиправним.

Частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що постанова про зняття арешту приймається виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна (коштів) може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, за вказаних вище обставин, суд дійшов висновку, що відповідач, наклавши арешт на рахунок позивача № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК» та № НОМЕР_3 в АТ «УКРГАЗБАНК», які призначені для виплати заробітної плати, діяв не на підставі повноважень та не у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», відповідачем не враховано обставин заборон, що свідчить про наявність підстав для зняття арешту з рахунку позивача, призначеного для виплати заробітної плати.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині скасування постанови про арешт коштів боржника, винесену 27.09.2021 у межах виконавчого провадження № 66943839 Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) при примусовому виконанні вимоги про сплату боргу №Ф-5174-52У виданого 18.02.2021 Головного управління ДПС у Львівській області підставними й обґрунтованими, і підлягають задоволенню.

При розгляді справи з`ясовано, що роботодавець на виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника відраховує із заробітної плати на погашення боргу по вимозі податкової служби, що свідчить про виконання обов`язку. Однак позивач і в цьому випадку позбавлений права користування майном, а саме заробітною платою, що суперечить закону.

Що стосується вимоги про зобов`язання відповідача зняти арешт з грошових коштів, що містяться на зарплатних рахунках № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК» та № НОМЕР_3 в АТ «УКРГАЗБАНК», суд зазначає, що виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, після отримання від позивача повідомлення з документальним підтвердженням про те, що на відповідні рахунки здійснюється зарахування заробітної плати, а також беручи до уваги встановлений Законом України «Про виконавче провадження» порядок звернення стягнення на заробітну плату та пенсію боржника (фізичної особи), та також гарантоване чинним законодавством право фізичної особи на своєчасне отримання пенсії та соціальних виплат, приватний виконавець мав правові підстави для зняття арешту з коштів боржника (позивача) в частині накладеного арешту на кошти на банківських рахунках в АТ «ТАСКОМБАНК» та в АТ «УКРГАЗБАНК», які надходять як заробітна плата.

Накладення в спірному випадку арешту на кошти на рахунку позивача, що використовується для зарахування соціальних виплат, як вже зазначалось, вплинуло на рівень життя позивачки та позбавило останню права на своєчасне отримання вказаних виплат.

Рішенням Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 визначено, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України.

Зокрема, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадян України гарантуються і не можуть бути скасовані.

При цьому, суд враховує, що боржник у виконавчому провадженні має здійснювати відповідні виплати, однак статус позивача, як боржника не може скасовувати його право на рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, як пенсіонера.

Доводи відповідача про те, що повноваженнями щодо визначення статусу коштів на рахунку, на якому вони знаходяться, наділені виключно банківські установи, суд вважає необґрунтованими, оскільки враховуючи обмеження в накладенні арешту, передбачені Законом № 1404-VIII, та враховуючи наявність спеціальної процедури для звернення стягнення на пенсійні та соціальні виплати, виконавець, перед накладенням арешту на банківські рахунки, зобов`язаний пересвідчитись у відсутності спеціального режиму їх використання або відсутності заборон щодо арешту коштів, що перебувають на цьому рахунку. Виокремлення таких рахунків належить до повноважень саме виконавчої служби. Без здійснення такої перевірки виконавець може своїми діями позбавити боржника права на соціальний захист, порушивши тим самим принцип співмірності заходів примусового виконання рішень, передбачений статтею 2 Закону № 1404-VIII.

Вказаний правовий висновок щодо повноважень виконавчої служби виокремлювати такі банківські рахунки висловлено в постановах Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 916/73/19, від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19, від 17.01.2020 у справі № 340/1018/19.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що державний виконавець, повинен зняти арешт в частині накладеного арешту на грошові кошти боржника, що знаходяться та надходять на зазначені рахунки як заробітна плата, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірність своїх дій та оскаржуваної постанови.

За наведених обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79000, м. Львів, вул. Котлярська, 6; ) про визнання протиправною і скасування постанови, зобов`язання зняти арешт із коштів - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 27.09.2021 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №66943839 у частині накладення арешту на грошові кошти у вигляді заробітної плати ОСОБА_1 , що містяться на рахунках № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК» та № НОМЕР_3 в АТ «УКРГАЗБАНК».

Зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з грошових коштів, що містяться на рахунках ОСОБА_1 № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК» та № НОМЕР_3 в АТ «УКРГАЗБАНК».

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сподарик Н.І.