Справа № 600/6836/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/6836/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу (недоїмки),

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №00000/5366/Ж10/24-13-07-09, №00000/5364/Ж10/24-13-07-09 від 03 вересня 2021 року, рішення №00000/5368/ж10/24-13-07-09 від 03 вересня 2021 року про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-00000/5367/ж10/24-13-07-09 від 03 вересня 2021 року.

В обґрунтування позову вказано, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку, за результатами якої було складено акт перевірки від 25 травня 2021 року №1936/24-13-07-09-13/ НОМЕР_1 , на підставі якого винесені оскаржувані рішення та вимога про сплату боргу (недоїмки). В ході проведення вказаної перевірки при визначенні суми чистого доходу позивача відповідачем враховано лише загальний оподатковуваний дохід, а витрати, безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, за 2018-2019 роки за даними акту перевірки визначені як такі, що дорівнюють нулю. Вказано, що відповідачем безпідставно до суми витрат не включено суми сплачених зборів (єдиного соціального внеску від заробітної плати найманих працівників на суму 27286,31 грн та єдиного соціального внеску від підприємницької діяльності на суму 15120,65 грн), плати за придбання ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами на суму 12500,00 грн. При цьому зазначено, що дані платежі відображені в облікових картках позивача, квитанції про сплату за придбання ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами зберігаються в ГУ ДПС у Чернівецькій області та додавались при поданні заяв на оформлення ліцензій та при їх продовженні на черговий квартал. Також, на думку позивача, відповідачем безпідставно не враховані суми нарахованої заробітної плати найманих працівників, які відображені у відповідних поданих до податкового органу місячних звітах та податкового розрахунку за формою 1-ДФ та складають 124091,00 грн.

Крім цього, в обґрунтування заявлених вимог зазначено і про те, що позивач не була ознайомлена із наказом про проведення перевірки, її письмово не повідомляли про дату її початку та місце проведення, що унеможливило надати свої пояснення та відповідні документи на підтвердження понесених витрат. Також вказано про не вручення позивачу акту перевірки.

Ухвалою суду від 10 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; встановлено строки для подання до суду заяв по суті справи.

Не погоджуючись з адміністративним позовом, відповідач подав до суду відзив, в якому вказано про законність проведення перевірки та прийнятих за її результатом рішень. Зокрема, відповідачем зазначено про направлення позивачу на її податкову адресу копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення відповідно до вимог Податкового кодексу України, однак такі повернулися поштовим відділення із зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання». Також вказано, що під час проведення перевірки позивачем не було надано до перевірки первинні бухгалтерські документи, регістри бухгалтерського обліку, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. За результатом перевірки податковий орган дійшов висновку про заниження одержаного доходу та завищення витрат, що слугувало прийняттю оскаржуваних позивачем рішень.

У поданій до суду відповіді на відзив та додаткових письмових поясненнях позивач вказав про безпідставність доводів відповідача, наголошуючи на тому, що на момент проведення перевірки позивач не мала можливості надати документи, що підтверджують понесені витрати, пов`язані з господарською діяльністю. При цьому вказано про подання позивачем повного пакету документів, що підтверджують понесені витрати, безпосередньо пов`язані із господарського діяльністю, при зверненні зі скаргою до Державної податкової служби України. Також зазначено, що відповідачу при проведенні перевірці було відомо про частину витрат, які позивач понесла (суми сплаченого ЄСВ, плата за придбання ліцензій, суми заробітної плати найманих працівників), та які не відображені при складанні акту перевірки у складі витрат, пов`язаних із господарською діяльністю. Крім цього, позивачем вказувалось, що наданий відповідачем суду в ході розгляду справи додаток 1 до акта перевірки від 25.05.2021 року №1936/24-13-07-09-13/ «Зведені дані щодо задекларованих та встановлених у ході проведення перевірки сум податку на доходи фізичних осіб платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 29.05.2019» не надавася позивачу ні після перевірки, ні у відповідь на адвокатський запит №1/09/21 від 13.09.2021 року, ні до відзиву на позовну заяву. Також зазначено, що дані додатку не відповідають даним акта перевірки та прийнятими за його висновками податковим повідомленням-рішенням. Зазначена у додатку 1 до акта перевірки сума витрат, що нібито врахована перевіркою, у розмірі 11993,47 грн не вплинула на розмір, визначеного відповідачем у акті перевірки, об`єкта оподаткування жодним податком чи збором (податком на доходи фізосіб, військовим збором, єдиним соціальним внеском). Таким чином, на думку позивача, твердження відповідача щодо врахування у складі витрат 11993,47 грн. не відповідають фактичним обставинам справи.

У запереченнях та додаткових письмових поясненнях відповідачем зазначено про правомірність дій податкового органу при призначенні перевірки та направленні відповідних документів на податкову адресу позивача, які повернулися контролюючому органу з незалежних від нього причин. При цьому зазначено про ненадання позивачем обґрунтувань неотримання нею наказу про призначення перевірки, направлення та акту перевірки. Також вказано про відсутність правових підстав для урахування судом документів, які додавались позивачем до скарги, направленої Державній податковій службі України, та доданих до позовної заяви. Стосовно тверджень позивача про неврахування частини витрат (суми сплаченого ЄСВ, плата за придбання ліцензій, суми заробітної плати найманих працівників), то відповідачем зазначено, що в акті перевірки вказані витрати відображено та їм надана належна оцінка відповідно до норм матеріального права.

В судових засіданнях представники сторін, надавши пояснення щодо спірних відносин, підтримали свої позиції, викладені у поданих заявах по суті справи.

У клопотанні від 28 лютого 2022 року та заявах від 02 березня 2022 року і 03 березня 2022 року представники сторін просили суд справу розглянути в порядку письмового провадження за наявними матеріалами, за їх відсутності.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні правові підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 05 квітня 2021 року №454-п зобов`язано провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з 12 травня 2021 року тривалістю 5 робочих днів за період з діяльності з 01 січня 2018 року по 29 травня 2019 року з метою дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів, з питань обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01 січня 2011 року по 29 травня 2019 року.

На підставі указаного наказу контролюючим органом видано повідомлення від 05 квітня 2021 року №151/24-13-07-09.

Названі документи направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Однак, такі повернулися податковому органу поштовим відділенням із зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання».

Також податковим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на вказану податкову адресу позивача направлявся лист від 05 квітня 2021 року №2905/6/24-13-07-09-11 про надання документів, що підтверджують дані податкових декларацій.

Проте, указаний також не отримано платником податку та повернуто поштовим відділенням контролюючому органу.

18 травня 2021 року відповідачем складено Акт №182/24-13-07-09/ НОМЕР_1 про ненадання позивачем у визначений у запиті строк документів для перевірки.

За результатом проведення перевірки Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області складено Акт від 25 травня 20212 року №1936/24-13-07-09-13/ НОМЕР_1 , в якому викладені висновки про допущення ОСОБА_1 таких порушень:

- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, підпункту 164.1.1 пункту 164.1, абз.2 пункту 164.1 статті 164, пунктів 177.1, 177.2, 177.4, абз.2 пункту 177.11 статті 177 Податкового кодексу України - встановлено заниження суми чистого оподаткованого доходу, внаслідок чого заниження суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2018 року по 29 травня 2019 року у сумі 45666,77 грн;

- підпункту 1.2, 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), з урахуванням змін, внесених Законом №71-III Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28 грудня 2014 року, - не враховано та не утримано військовий збір з оподаткованого (чистого доходу) за період з 01 січня 2018 року по 29 травня 2019 року у сумі 3805,56 грн;

- пункту 2 частини 1 статті 7, статті 8, частини 2 статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті чого донараховано єдиний соціальний внесок в сумі 46615,83 грн;

- пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- пункту 44.6, пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ - не надання посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документів, що підтверджують показники, відображені таким платником податку у податковій звітності.

На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області прийняті податкові повідомлення-рішення від 03 вересня 2021 року №№00000/5366/Ж10/24-13-07-09, 00000/5369/Ж10/24-13-07-09, 00000/5364/Ж10/24-13-07-09, рішення від 03 вересня 2021 року №00000/5368/Ж10/24-13-07-09 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, рішення від 03 вересня 2021 року №00000/5371/Ж10/24-13-07-09 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03 вересня 2021 року №Ф-00000/5367/ж10/24-13-07-09.

Так, зокрема, податковим повідомленням-рішенням №00000/5366/Ж10/24-13-07-09 позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір, що сплач. фізич.особ. за результатами річного декларування» на 4643,63 грн, з яких за податковим зобов`язанням - 3714,91 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 928,72 грн.

Податковим повідомленням-рішенням №00000/5364/Ж10/24-13-07-09 позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фіз.осіб, що спл. фіз. особами за результатами річного декларування» на 57083,46 грн, з яких за податковим зобов`язанням - 45666,77 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 11416,69 грн.

Рішенням №00000/5368/ж10/24-13-07-09 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, до позивача заставано штрафні санкції у розмірі 12971,99 грн.

Вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-00000/5367/ж10/24-13-07-09 Головне управління ДПС у Чернівецькій області вимагало ОСОБА_1 сплатити заборгованість в сумі 46615,83 грн.

20 вересня 2021 року ОСОБА_1 подала скаргу до Державної податкової служби України про скасування прийнятих за результатом проведення перевірки рішень, до якої були додані документи на підтвердження понесених витрат.

Рішенням Державної податкової служби України від 07 жовтня 2021 року №8820/К/99-00-06-02-01-09 продовжено строк розгляду скарги в частині оскарження рішення від 03 вересня 2021 року №00000/5368/ж10/24-13-07-09 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, рішення від 03 вересня 2021 року №00000/5371/ж10/24-13-07-09 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03 вересня 2021 року №Ф-00000/5367/ж10/24-13-07-09.

Рішенням Державної податкової служби України від 18 листопада 2021 року №10347/К/99-00-06-02-01-09 скаргу задоволено частково. Скасовано рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 03 вересня 2021 року №00000/5371/ж10/24-13-07-09 та вважати відкликаним з дня прийняття даного рішення. Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03 вересня 2021 року №Ф-00000/5367/ж10/24-13-07-09 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 03 вересня 2021 року №00000/5368/ж10/24-13-07-09 залишено без змін.

Рішенням Державної податкової служби України від 20 грудня 2021 року №11638/К/99-00-06-01-04-09 залишено без змін податкові повідомлення-рішення ГУДПС у Чернівецькій області від 03 вересня 2021 року №00000/5366/Ж10/24-13-07-09, №00000/5369/Ж10/24-13-07-09, 00000/5364/Ж10/24-13-07-09, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02 грудня 2010 року (далі - ПК України).

Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

З обставин справи вбачається про проведення відповідачем документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів, з питань обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2018 року по 29 травня 2019 року.

В ході проведення указаної контролюючим органом встановлено неподання позивачем належних первинних документів на підтвердження понесених витрат. При цьому відповідач дійшов висновків про заниження позивачем одержаного доходу за 2018 рік у сумі 4843,17 грн та завищення позивачем витрат за 2018-2019 роки на 248861,18 грн.

На думку відповідача, за перевіряємий період позивачем занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 45666,77 грн, не утримано та не сплачено військовий збір в сумі 3714,91 грн, занижено єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку), у сумі 46615,83 грн.

У зв`язку з цим 03 вересня 2021 року податковим органом винесені оскаржувані у цій справі рішення №00000/5364/Ж10/24-13-07-09, №00000/5366/Ж10/24-13-07-09, №00000/5368/ж10/24-13-07-09 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-00000/5367/ж10/24-13-07-09.

Водночас, як вбачається з акту перевірки, при визначенні суми чистого доходу позивача враховано було лише загальний оподатковуваний дохід. Витрати, безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, за 2018-2019 роки за даними акту перевірки визначені як такі, що дорівнюють нулю.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164.1 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Пунктами 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначене статтею 177 ПК України.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Особливістю адміністративного судочинства, порівняно з іншими видами судочинства, є обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак, у ході судового розгляду цієї справи Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області не спростовані доводи позивача про подання податковому органу квитанцій про сплату за придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

При цьому, обставина сплати позивачем вказаних коштів у розмірі 12500,00 грн фактично визнавалась відповідачем у судовому засіданні.

Отже, судом встановлено, що за період 2018-2019 років позивачем справлялася плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами в сумі 12500,00 грн.

Тому, суд погоджується із твердженнями позивача про те, що указаною інформацією та відповідними квитанціями на час проведення перевірки володів відповідач, однак при проведенні перевірки позивача відповідачем усупереч підпункту 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, безпідставно не було включено понесені позивачем за період 2018-2019 років витрати зі плати за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Зазначене, на переконання суду, свідчить про передчасність та помилковість вказаних вище висновків відповідача, зроблених за результатом проведеної перевірки, та, як наслідок, про необґрунтованість та протиправність оскаржуваних позивачем рішень.

Щодо доводів відповідача, наданих в обґрунтування своєї позиції, про ненадання позивачем під час проведення перевірки документів на підтвердження понесених ним витрат, зокрема, квитанцій про плату за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, то такі суд оцінює критично, оскільки, як встановлено в ході судового розгляду справи, на час проведення перевірки позивача податковий орган володів інформацією, підтвердженою належними документами про здійснення позивачем витрат за період 2018-2019 років з плати за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Крім цього, в ході судового розгляду справи відповідачем не спростовано доводів позову та було визнано в судовому засіданні неврахування при проведенні перевірки у складі витрат сум сплачених позивачем ЄСВ за 2018-2019 роки.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем при проведенні перевірки позивача усупереч підпунктів 177.4.2, 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, безпідставно не було включено також понесені позивачем витрати на оплату праці найманих працівників та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Щодо посилань відповідача на додаток 1 до акта перевірки від 25.05.2021 року №1936/24-13-07-09-13/ «Зведені дані щодо задекларованих та встановлених у ході проведення перевірки сум податку на доходи фізичних осіб платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 29.05.2019», то такі суд оцінює критично, оскільки дані додатку не відповідають даним акта перевірки, в якому зазначено, що за результатами перевірки витрати позивача за 2018-2019 роки визначені як такі, що дорівнюють нулю.

При цьому суд звертає увагу на те, що зазначена в додатку сума повністю дорівнює задекларованій позивачем сумі чистого доходу за 2018 рік у розмірі 11993,47 грн. Відтак, суд погоджується із твердженнями позивача про те, що зазначена у додатку 1 до акта перевірки сума витрат у розмірі 11993,47 грн не вплинула на розмір, визначеного відповідачем у акті перевірки, об`єкта оподаткування жодним податком чи збором (податком на доходи фіз.осіб, військовим збором, єдиним соціальним внеском).

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про передчасність та необґрунтованість висновків відповідача щодо заниження позивачем одержаного доходу саме у сумі 4843,17 грн та завищення позивачем витрат саме на 248861,18 грн, та, як наслідок, про заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб саме на 45666,77 грн, не утримання та не сплату військового зборку саме на суму 3714,91 грн, заниження єдиного внеску, який підлягає нарахуванню з оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку), саме 46615,83 грн.

За таких обставин прийняті відповідачем внаслідок проведеної перевірки й оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення №00000/5364/Ж10/24-13-07-09 та №00000/5366/Ж10/24-13-07-09, рішення про застосування штрафних санкцій №00000/5368/ж10/24-13-07-09 та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-00000/5367/ж10/24-13-07-09 є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Перевіряючи оскаржувані позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність їх критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що при їх прийнятті відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, визначені ПК України, та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Водночас щодо доводів позову про порушення відповідачем процедури проведення перевірки, що виразилось у неотриманні платником податку наказу про проведення перевірки, направлення та акту перевірки, то такі суд оцінює критично, оскільки, як вбачається з обставин справи, відповідачем у відповідності до вимог статей 75, 78, 79, 82 та статті 42 ПК України прийнято названий наказ та надіслано його із направленням про проведення перевірки, а в подальшому і лист про надання документів до перевірки та акт перевірки, рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу позивача: АДРЕСА_1 . Вказані документи повернулися податковому органу поштовим відділенням із зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання», тобто з незалежних від відповідача причин.

Крім цього, заслуговують на увагу твердження відповідача про неможливість дослідження судом доданих до позову первинних документів щодо понесених позивачем витрат, пов`язаних із господарського діяльністю, адже такі не були предметом перевірки контролюючого органу, відповідно, їм не було надано жодної оцінки суб`єктом владних повноважень. Зазначене унеможливлює суд досліджувати такі документи як докази, подані на підтвердження заявлених вимог, та давати їм правову оцінку.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В ході судового розгляду справи позивач довів передчасність та необґрунтованість висновків проведеної перевірки та, як наслідок, протиправність оскаржуваних рішень. Натомість доводи відповідача не свідчать про їх законність.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

У позовній заяві позивач просить суд стягнути на його користь понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 9080,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Згідно частин першої та сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, відповідно до квитанції від 03 грудня 2021 року позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 9080 грн 00 коп.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, то наявні правові підстави для стягнення на користь позивача судового збору в розмірі 9080 грн 00 коп.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, то суд звертає увагу на те, що відповідно до частин першої-п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі у розмірі 5000,00 грн позивачем надано:

- Договір про надання правничої допомоги від 13 вересня 2021 року №6/09/21, укладений між позивачем та адвокатом Станкевичем В.В. і предметом якого є зобов`язання адвоката надавати необхідну правничу допомогу клієнту ( ОСОБА_1 ) у адміністративному судочинстві у спорі із Головним управління ДПС у Чернівецькій області щодо скасування, зокрема, податкових повідомлень-рішень №00000/5366/Ж10/24-13-07-09, №00000/5364/Ж10/24-13-07-09 від 03 вересня 2021 року, рішення №00000/5368/ж10/24-13-07-09 від 03 вересня 2021 року про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-00000/5367/ж10/24-13-07-09 від 03 вересня 2021 року;

- Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги від 13 вересня 2021 року №6/09/21, в якому вказано фіксовану суму гонорару (винагороди) за надання Адвокатом правничої допомоги, вказаної в Договору, в розмірі 5000,00 грн;

- Ордер на надання правничої (правової) допомоги від 13 вересня 2021 року серії СЕ №1029712;

- розрахункову квитанцію №3/09/21 від 16 вересня 2021 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Станкевичу В.В. гонорару (винагороди) за послуги згідно договору про надання правничої допомоги №6/09/21 від 13 вересня 2021 року.

Проаналізувавши вказані документи окремо та у їх сукупності, враховуючи наведені вище норми процесуального права, суд вважає підтвердженою сплату позивачем адвокату коштів у розмірі 5000,00 грн за надання професійної правничої допомоги саме у цій адміністративній справі.

З огляду на викладене, такі підлягають стягненню на користь позивача.

Водночас, вирішуючи питання про розподіл витрат на правову допомогу, варто зазначити і те, що згідно з частинами шостою та сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зміст наведених вище положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, у випадку задоволення позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Суд також звертає увагу і на позицію суду касаційної інстанції в питанні розподілу витрат на правничу допомогу.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №520/12065/19.

У постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 листопада 2019 року у справі №910/906/18, від 19 липня 2021 року у справі №910/16803/19 судом касаційної інстанції викладено правову позицію, відповідно до якої зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Однак у ході розгляду цієї справи відповідачем не було подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Ним жодним чином не доведено не співмірності понесених позивачем витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області по відношенню до ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення від 03 вересня 2021 року №00000/5364/Ж10/24-13-07-09 та №00000/5366/Ж10/24-13-07-09, рішення №00000/5368/ж10/24-13-07-09 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 03 вересня 2021 року, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03 вересня 2021 року №Ф-00000/5367/ж10/24-13-07-09.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9080,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 11 березня 2022 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач - Головне управління Державної податкової служби у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ).

Суддя О.П. Лелюк