Справа № 600/1322/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 березня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/1322/22-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДІНЕРО" про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДІНЕРО" про визнання протиправною та скасування постанови.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенко Костянтина Юрійовича про відкриття виконавчого провадження від 09.11.2021 р. ВП № 67438359 № 7725, 7727, 7728;

- зупинити здійснення стягнення на підставі виконавчого напису, виданого 23.09.2021 № 30273 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДІНЕРО" заборгованості в розмірі 35808,25 грн, який перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенко Костянтина Юрійовича;

- стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенко Костянтина Юрійовича незаконно стягнуті з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 19490, 16 грн розрахунковий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 в Чернівецьке обласне управління Ощадбанк банку, МФО 356334, ІПН .

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 4 та 5 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Однак, всупереч наведеним нормам, в позовній заяві відповідачем зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДІНЕРО", проте, жодних вимог до вказаного товариства позовна заява не містить. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 7 та пункту 9 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача, однак, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДІНЕРО" не є суб`єктом владних повноважень та не наділене жодними публічно-владними управлінськими функціями.

Також, усупереч пунктам 5 та 6 частини першої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у позові не наведено жодних обґрунтувань щодо незаконності оскаржуваних постанов від 09 листопада 2021 року №7725,7727,7728 та стосовно заявленої вимоги про стягнення з приватного виконавця коштів.

Крім цього, суд зауважує, що згідно частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Проте зміст позовних вимог, викладений у прохальній частині позову, не відповідає вказаній нормі.

Так, у прохальній частині позову позивач, серед іншого, просить суд зупинити здійснення стягнення на підставі виконавчого напису, виданого 23.09.2021 № 30273 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДІНЕРО" заборгованості в розмірі 35808,25 грн, який перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенко Костянтина Юрійовича

Однак, зміст зазначеної позовної вимоги не відповідає положенням статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року №3674-VI.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Розміри ставок судового збору встановлені статтею 4 Закону України "Про судовий збір". Зокрема, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року становить 2481 гривень.

Зі змісту позовної заяви видно, що вона містить вимоги майнового та немайнового характеру.

Таким чином, за звернення до суду з цим позовом позивачу необхідно було сплатити судовий збір за вимоги немайнового та майнового характеру.

Судовий збір повинен бути сплачений на наступні банківські реквізити: отримувач Чернівец.ГУК/Чернівецька ТГ/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) 37836095; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); номер рахунку UA4024405; код класифікації доходів бюджету 22030101.

Поряд з цим, з матеріалів позовної заяви вбачається, що усупереч наведеним нормам, позивачем не додано до позову документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, проте, додано копію посвідчення учасника бойових дій та копію "Удостоверения" учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви також вбачається, що позивач, посилаючись на пункт 10 та 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", вважає, що він звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з цим позовом, оскільки він має статус учасника бойових дій та статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У зв`язку із цим, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Конструкція пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", в якому йдеться про "справи, пов`язані з порушенням їхніх прав", вказує на категорію справ, в яких учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору.

Якби лише наявність в особи такого статусу надавала у цій частині пільгу, то відпадала б необхідність у формулюванні другої частини зазначеної норми закону про уточнення характеру порушених прав.

Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них регулюються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

Частиною другою статті 4 Закону №3551-ХІІ встановлено, що до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені статтею 12 Закону №3551-XII.

Частиною другою статті 22 Закону №3551-XII передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Аналіз пункту 13 частини першої статті 5 Закону "Про сплату судовий збір" в сукупності з частиною другою статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування вказаних норм матеріального права, що відображено у постанові від 25 березня 2020 року у справі №805/3982/17, яку суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, вказаний підхід щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19, ухвалі Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №9901/70/20 та ін.

Суд зауважує, що серед переліку пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначеного статтею 12 Закону №3551-XII, немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі.

Як вбачається з матеріалів поданого позивачем позову, спірні відносини не пов`язані з порушенням прав позивача на соціальний захист саме як учасника бойових дій. Оскаржувані дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича не пов`язані з наявністю у позивача вказаного статусу. А тому, судовий збір за звернення до суду з цим позовом має бути сплачений на загальних підставах.

Крім цього, аналогічний підхід стосовно вирішення питання про наявність правових підстав для звільнення позивача, який має статус учасника бойових дій, від сплати судового збору за подання до суду позову, предмет спору якого не пов`язаний із соціальним захистом позивача як учасника бойових дій, також застосовано і Сьомим апеляційним адміністративним судом в ухвалі від 13 жовтня 2021 року по справі №600/4245/21-а.

Щодо посилань у позовній заяві на пункт 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивачем додано до позовної заяви "Удостоверение" від 25 червня 1991 року, яке не є належним доказом того, що станом на день подання до суду позову позивач відноситься до категорії громадян, які постраждалі внаслідок Чорнобильської катастрофи та має відповідні пільги, оскільки таким доказом є посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, видане відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян».

З матеріалів позову вбачається, що позивач разом із позовною заявою подав до суду заяву про поновлення пропущеного з поважних причин строку звернення до адміністративного суду, в обґрунтування якої зазначено, що позивач пропустив процесуальний строк на звернення до суду у зв`язку з тим, що був вимушений проходити постійне стаціонарне лікування, що підтверджується лікарняними листами. Водночас, позивач не мав можливості звернутися до адвоката за допомогою, оскільки його фінансове становище у зв`язку з лікуванням погіршилось. Поряд з цим, позивач протягом 2020 - 2021 років отримав численні поранення в період проходження служби в зоні АТО/ООС, у зв`язку з чим йому було необхідно проходити стаціонарне лікування. Тому, він не мав можливості звернутися до суду з цим позовом. За таких обставин, позивач просив суд визнати причини пропуску строку для звернення до суду з цим позовом поважними та поновити пропущений з поважних причин строк для звернення до суду.

Розглянувши заяву про поновлення пропущеного з поважних причин строку звернення до адміністративного суду, перевіривши матеріали, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця передбачені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавцем встановлено строк протягом якого особа, чиї права, свободи чи інтереси порушуються рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця або приватного виконавця може звернутися до суду із позовом про їх оскарження.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що про оскаржувані рішення позивач дізнався у листопаді 2021 року, про що зазначено в позовній заяві, однак, до суду звернувся аж 10 березня 2022 року, тобто із значним пропуском строку звернення до суду в цій категорії справ.

Поряд з цим, суд критично розцінює доводи позивача стосовно того, що ним з поважних причин було пропущено строк на звернення до суду, а саме через те, що він перебував на постійному стаціонарному лікуванні, оскільки лікарняних листів позивачем до позовної заяви не додано. А з доданих до позову Виписок із медичної картки стаціонарного хворого №574 та №2257 вбачається, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 21 травня 2019 року по 04 червня 2019 року та з 23 квітня 2021 року по 07 травня 2021 року, тобто задовго до прийняття оскаржуваних рішень. Вказаний період не стосується спірних відносин.

Між тим, згідно Виписки із медичної картки стаціонарного хворого №2358, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 29 листопада 2021 року по 10 грудня 2021 року. Вказана обставина, на переконання суду, дійсно унеможливила позивача звернутися до суду з цим позовом у вказаний період. Водночас, позивачем не наведено жодних доводів та не надано жодних доказів, які б свідчили про неможливість звернутися до суду з цим позовом після 10 грудня 2021 року і аж до 10 березня 2022 року.

Крім цього, суд також критично розцінює доводи позивача стосовно того, що позивач не мав можливості звернутися до адвоката за допомогою, тому що його фінансове становище у зв`язку з лікуванням погіршилось, оскільки позивач мав право звернутися за безоплатною правовою допомогою в порядку, визначеному законодавством, при цьому до позову, підписаного самим позивачем, не додано жодних документів на підтвердження надання позивачу правової допомоги у цій справі.

Згідно частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів стосовно пропущеного строку на звернення до суду з поважних причин, а тому в задоволенні заяви про поновлення пропущеного з поважних причин строку звернення до адміністративного суду слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для залишення даної позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного з поважних причин строку звернення до адміністративного суду відмовити.

2.Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДІНЕРО" про визнання протиправною та скасування постанови залишити без руху.

3. Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали шляхом подання позовної заяви у відповідності до вимог, встановлених статтею 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та вказати інші підстави для поновлення строку.

4. Роз`яснити, що в разі невиконання вимог ухвали і не усунення недоліків у вказаний строк позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернута особі, яка її подала на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк