Справа № 380/17730/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/17730/21 пров. № А/857/965/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шевчук С.М.,

суддів - Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року (рішення ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Львові судом у складі головуючого судді Качур Р.П., дата складення повного тексту рішення суду не зазначена) у справі №380/17730/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, суд -

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив:

визнати неправомірними дії Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до обрахунку стажу роботи на посаді судді для призначення йому довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 11.11.1973 по 18.11.1975, що становить 02 роки 00 місяців 07 днів, половини періоду навчання на денній формі на юридичному факультеті Львівського держуніверситету імені І.Франка з 25.08.1976 по 28.09.1981, що становить 02 роки 06 місяців 16 днів та щодо відмови позивачу в перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці;

зобов`язати відповідача зарахувати йому до стажу роботи на посаді судді для призначення довічного грошового утримання судді у відставці період проходження ним строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 11.11.1973 по 18.11.1975 включно, що становить 02 роки 00 місяців 07 днів, половину періоду навчання на денній формі на юридичному факультеті Львівського держуніверситету імені І.Франка з 25.08.1976 по 28.09.1981, що становить 02 роки 06 місяців 16 днів;

зобов`язати відповідача у зв`язку з цим здійснити перерахунок та виплату різниці (з урахуванням виплачених сум) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 15.04.2020, встановивши його у розмірі 96% суддівської винагороди згідно з довідкою Восьмого апеляційного адміністративного суду № 23 від 10.04.2020.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до обрахунку стажу роботи на посаді судді для призначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби, що становить 02 роки 00 місяців 07 днів, та половини періоду навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 02 роки 06 місяців 16 днів.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді для призначення довічного грошового утримання судді у відставці період проходження ним строкової військової служби, що становить 02 роки 00 місяців 07 днів, та половину періоду навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 02 роки 06 місяців 16 днів.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 96% суддівської винагороди, зазначеної в довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 23, виданої 10.04.2020 Восьмим апеляційним адміністративним судом, з урахуванням виплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судове рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування апеляційних вимог відповідач посилається на те, що згідно ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Згідно із статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (із внесеними змінами і доповненнями) - встановлено перелік посад, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді: суддів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення судді на посаду. Вказує, що зазначеним переліком не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання та період проходження строкової військової служби. Цей перелік є вичерпним. Таким чином, вважає, що немає підстав для зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді, для обчислення щомісячного довічного утримання, періоду військової служби з 11.11.1973 по 18.11.1975 та половини періоду навчання на денній формі юридичного факультету Львівського державного університету імені Івана Франка.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на електронну адресу відповідача та на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що рішенням Вищої ради правосуддя «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Восьмого апеляційного адміністративного суду у відставку» № 915/0/15-20 від 09.04.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Восьмого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Наказом голови Восьмого апеляційного адміністративного суду «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду» № 128-к/тв ОСОБА_1 , суддю Восьмого апеляційного адміністративного суду, 10 квітня 2020 року відраховано зі штату суду у зв`язку із звільненням у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 915/0/15-20 від 09 квітня 2020 року.

Восьмим апеляційним адміністративним судом 10.04.2020 видано розрахунок № 02-52/80/20 стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , відповідно до якого загальний стаж позивача становить 43 років 03 місяців 06 днів, з яких:

1) служба в Радянській Армії з 11.11.1973 по 18.11.1975, що становить 2 роки 00 місяців 08 днів;

2) навчання в ЛДУ ім. Івана Франка з 25.08.1976 по 25.06.1981, що становить 02 роки 04 місяців 18 днів (зараховано 1/2 строку навчання);

3) суддя, голова Бориславського міського суду Львівської області з 01.06.1981 по 06.03.2007, що становить 25 років 09 місяців 06 днів;

4) суддя, заступник голови Львівського апеляційного адміністративного суду з 07.03.2007 по 01.10.2018, що становить 11 років 06 місяців 25 днів;

5) суддя, заступник голови Восьмого апеляційного адміністративного суду з 02.10.2018 по 10.04.2020, що становить 01 рік 06 місяців 09 днів.

Також встановлено, що ОСОБА_1 з 15.04.2020 на підставі рішення Головного управління ПФУ у Львівській області № 98 від 06.05.2020 одержує щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Позивач звернувся до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою від 27.08.2021 щодо проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці із включенням до розрахунку стажу роботи судді періоду проходження служби в армії та половини строку навчання на стаціонарі у Львівському державному університеті ім. І.Франка.

Головне управління ПФУ у Львівській області листом № 13378-12845/Б-52/8-1300/21 від 21.09.2021 повідомило про те, що за матеріалами пенсійної справи стаж роботи позивача на посаді судді складає 38 років 09 місяців 28 днів. Розрахунок щомісячного довічного грошового утримання проведено в розмірі 86% (50% + 36% (18 р. х 2%)) від суми суддівської винагороди згідно з довідкою № 23 від 10.04.2020 - 233322,00 грн. х 86% = 200656,92 грн. Також з посиланням на ч. 1 ст. 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 зазначено, що зарахування до стажу судді, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби та половини періоду навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, чинним законодавством не передбачено.

Вважаючи такі дії відповідача щодо не зарахування спірних періодів до стажу роботи на посаді судді протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, з посиланням на відповідні висновки Верховного Суду, дійшов висновку, що відмова Головного управління ПФУ у Львівській області в зарахуванні ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строкової військової служби, тривалістю 02 роки 00 місяців 08 днів, та половини строку навчання, тривалістю 02 роки 04 місяців 18 днів, є протиправною. Відтак з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд зобов`язав відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вищевказані періоди.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

У силу статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.

За приписами частини першої статті 142 Закону №1402-VІІІ суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Отже, як правильно зазначено судом першої інстанції, за вибором судді у відставці може виплачуватися або пенсія згідно з ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або щомісячне довічне грошове утримання.

До стажу ж роботи на посаді судді, у розумінні приписів статті 137 Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Також, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

При цьому, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

У контексті зазначених позивачем підстав позову, зокрема, стосовно неврахування відповідачем до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби, колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 13.11.2019 у справі №521/2593/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 24.03.2020 у справі №559/512/17, від 29.04.2020 у справі №426/12415/16-а та від 15.11.2021 у справі № 580/6051/20.

У вищевказаних постановах Верховного Суду зазначено, що положеннями Закону України від 21.12.2016 №1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» були внесені зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання) .

Зазначена норма пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею, на чому також акцентовано увагу у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №243/4458/17.

За правилами частини першої статті 120 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній на час звільнення позивача з посади судді відповідно до постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 №636-VІІІ «Про звільнення суддів» у зв`язку з поданням нею заяви про відставку, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з вимогами статті 135 цього ж Закону до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів», який діяв станом на день призначення позивача на посаду судді.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону «Про статус суддів» кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно з статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинного на день призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Враховуючи викладене вище, Верховний Суд дійшов висновку, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

В силу приписів ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України вказані висновки враховуються колегією суддів при вирішенні спірних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується, що у період з 11.11.1973 по 18.11.1975 (02 роки 00 місяців 08 днів) позивач проходив строкову військову службу; у період з 25.08.1976 по 25.06.1981 навчався на денній формі юридичного факультету Львівського державного університету імені Івана Франка (02 роки 04 місяці 18 днів - 1/2 строку); у період з 01.06.1981 по 06.03.2007 суддя, голова Бориславського міського суду Львівської області з 01.06.1981 по 06.03.2007 (25 років 09 місяців 06 днів); у період з 07.03.2007 по 01.10.2018 суддя, заступник голови Львівського апеляційного адміністративного суду (11 років 06 місяців 25 днів); у період з 02.10.2018 по 10.04.2020 суддя, заступник голови Восьмого апеляційного адміністративного суду з 02.10.2018 по 10.04.2020 (01 рік 06 місяців 09 днів).

За таких обставин, з урахуванням приписів вищевикладених правових норм законодавства і висновків Верховного Суду щодо їх застосування, колегія суддів вважає, що до стажу роботи на посаді судді, який застосовується для встановлення щомісячного довічного грошового утримання, підлягає зарахуванню половина строку навчання ОСОБА_1 за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, а саме - 2 роки 4 місяці, 18 днів, а також строкової військової служби, тривалістю - 2 роки 00 місяців 08 днів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмова Головного управління ПФУ у Львівській області в зарахуванні ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, вказаних періодів роботи, є протиправною, а відтак, слід зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вищевказані періоди.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу роботи позивача та задоволення названого адміністративного позову.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі № 380/17730/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 15 березня 2022 року