Справа № 420/12995/20
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2022-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Цховребової М.Г., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною і скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) № Ф-13094 від 6 листопада 2019 року, якою зобов`язано позивача до сплати недоїмки в розмірі 26539,26 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі 7601,47 грн.

Ухвалами суду від 01.12.2020 року: відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження; від 28.12.2020 року: продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів.

Позивач у позовній заяві просить суд розглянути справу без його участі. Інших заяв з процесуальних питань, зокрема щодо іншого порядку розгляду справи або про відкладення розгляду справи тощо, до суду не надійшло.

Виходячи з наведеного, керуючись положеннями ч. 3 ст. 194, ч.ч. 1, 3, 9 ст. 205 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно зі змістом адміністративного позову, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, з таких підстав, зокрема:

- згідно вимоги Головного управління ДПС в Одеській області № Ф-13094 від 06 листопада 2019 року зобов`язано ОСОБА_1 до сплати недоїмки в розмірі 26539,26 грн. Підставою вимоги зазначена ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внесу на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та дані інформаційної системи органу доходів і зборів;

- оскільки іншої інформації щодо підстав нарахування недоїмки зазначена вимога не містить, то слід стверджувати, що недоїмка нарахована у зв`язку з набранням чинності з 01.01.2017 року Закону України від 06.12.2016 троку №1774-VIII про внесення змін до Закону України № 2464VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», згідно якому у фізичних осіб-підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу;

- в передбаченому ст. 25 ЗУ № 2464-VІ порядку вимогу про сплату боргу позивач не отримував, причиною чого могло стати те, що з 21.12.2007 року позивач постійно проживає та зареєстрований за адресою будинку АДРЕСА_1 , а не по АДРЕСА_2 , яка зазначена у вимозі як адреса проживання боржника. Про наявність оскаржуваної вимоги позивачу стало відомо лише 11 листопада 2020 року при особистому зверненні до державного виконавця Чорноморського міського відділу виконавчої служби Південного управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кудряшової Т.Ш., у провадженні якої перебуває виконавче провадження з примусового виконання вимоги № Ф-13094 від 06 листопада 2019 року, та від якої в цей же день отримана фотокопія вказаної вимоги. В свою чергу про наявність виконавчого провадження стало відомо на початку листопаду 2020 від працівників бухгалтерії ТОВ «Чорноморський рибний порт», до якого надійшла постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату;

- з 02.10.2006 року позивач дійсно зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 289035. Однак жодного дня підприємницькою діяльністю не займався, господарської діяльності не здійснював, доходів не отримував та податкової звітності не подавав. Органи податкової служби будь-яких претензій до позивача не пред`являли. Позивач вважав, що державна реєстрація його як ФОП скасована;

- з 26.06.2014 року по теперішній час позивач постійно працює в якості докера- механізатора в ТОВ «Чорноморський рибний порт». У цей період платником внесків на його загальнообов`язкове страхування був роботодавець, який в установленому законом порядку і розмірах сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. За період з 01.01.2017 року по 31.10.2020 рору роботодавцем сплачено за позивача загальну суму внесків 235 559,78 грн.;

- таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб- шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VІ позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога (2017-2019 роки), нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що мала право провадити здійснювати підприємницьку діяльність, проте не здійснювала її та не отримувала дохід від неї;

- Постановою Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 440/2149/19 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо, особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове, соціальне страхування досягається за рахунок його сплати;

- до подібного висновку (щодо самозайнятих осіб - адвокатів) дійшов Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 160/3114/19. Вказана правова позиція є незміною на даний час (ухвали ВС від 07.07.2020 року у справі № 320/5350/19, від 19.08.2020 у справі № 500/306/20, від 19.04.2020 року у справі № 440/1112/20);

- оскаржувана вимога була передана до Чорноморського міського відділу ДВС ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса), яким відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу (вимоги). Копії постанови про відкриття виконавчого провадження чи інших документів від ДВС позивач не отримував. 30.07.2020 року до ТОВ «Чорноморський рибний порт» надійшла постанова державного виконавця від 27.07.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату боржника. На підставі вказаної постанови підприємством утримано з заробітної плати позивача за липень-вересень 2020 року 7601,47 грн., які перераховані на рахунок ДВС. Отже, оскаржуваним рішенням позивачу спричинена майнова шкода в розмірі 7601,47 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню із зазначенням таких фактичних обставин:

- Головним управлінням ДПС в Одеській області було направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу щодо сплати боргу (недоїмки) від 06.11.2019 року № Ф - 13094;

- частиною 1 ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

- згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

- відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок;

- сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи);

- вимога про сплату боргу є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові;

- протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені;

- у разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку;

- з 01.01.2017 до ст. 7 Закону № 2464 було внесено зміни, одна із яких стосується порядку нарахування єдиного соціального внеску фізичними особами-підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходу у звітному році або окремому місяці звітного року;

- так, якщо раніше такі платники ЄСВ мали право самостійно визначати базу нарахування ЄСВ у разі відсутності доходу і сплатити суму єдиного соціального внеску з урахуванням встановленої максимальної величини бази нарахування ЄСВ та розміру мінімального страхового внеску, то з 01.01.2017 таке самостійне визначення бази для нарахування ЄСВ стає їх обов`язком;

- відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску;

- отже, фізичні особи підприємці у 2017 році, мали нараховувати єдиний соціальний внесок за себе у розмірі не меншому ніж 704 грн. (Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати на весь 2017 рік становить 3200 грн.) (тобто 3200*22/100=704). Тобто за цілий 2017 рік розмір єдиного соціального внеску складає: 704*12=8448 грн.;

- Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у 2018 рік - 3728 грн., тобто за один квартал 2018 року - визначений розмір ЄСВ складає 3723*22/100*3=2457,18 грн.;

- Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у 2019 рік - 4173 грн., тобто за один квартал 2019 року - визначений розмір ЄСВ складає 4173*22/100*3=2754,18 грн.;

- згідно ІКП по платежу 71040000 станом на 31.10.2019 проведено нарахування єдиного внеску у загальній сумі 26539,26 грн., у т.ч.:

09.02.2018 року - 8448 грн. - нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рiк;

19.04.2018 року - 2457,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т. ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за 1 квартал 2018 року;

19.07.2018 року - 2457,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т. ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за 2 квартал 2018 року;

19.10.2018 року - 2457,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т. ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за 3 квартал 2018 року;

21.01.2019 року - 2457,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т. ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за 4 квартал 2018 року;

19.04.2019 року - 2754,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т. ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за 1 квартал 2019 року;

19.07.2019 року - 2754,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т. ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за 2 квартал 2019 року;

21.10.2019 року - 2754,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т. ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за 3 квартал 2019 року;

- отже, на підтвердження правової позиції, ГУ ДПС в Одеській області надає копію інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 з визначенням сум, нарахованого єдиного соціального внеску за 2017 рік, 2018 рік та 3 квартали 2019 роки., загальна сума боргу станом на 31.10.2019 становить 26539,26 грн.;

- базою нарахування ЄСВ є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню ПДФО. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць;

- з 2017 року якщо такими платниками не отримано дохід у звітному році або окремому місяці звітного року вони зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

- з ретельного аналізу ст. 7 Закону № 2464 вбачається, що базою нарахування єдиного внеску є отримані доходи (кожний отриманий дохід є окремою базою нарахування єдиного внеску). Відносно фізичної особи-підприємця з 01.01.2017 року вказаним Законом внесені зміни до бази нарахування єдиного внеску та встановлено, що базою нарахування є не тільки дохід фізичної особи-підприємця, а сам факт реєстрації фізичної особи-підприємцем без отримання доходу за певний період. Так, якщо фізична особа-підприємець не отримала дохід у звітному році, то такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим законом (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464);

- таким чином, отримана позивачем заробітна плата як найманого працівника та факт реєстрації його фізичною особою-підприємцем без отриманого від підприємницької діяльності доходу є різними базами нарахування єдиного внеску, які не виключають один одного;

- державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання;

- врегулювання питань погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України;

- після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа-платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності;

- така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності;

- аналізуючи відомості з облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості позивача, станом на 31.10.2019 становить 26539,26 грн.;

- на підставі цих даних ГУ ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2019 року № Ф - 13094, відповідно до вимог чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані пояснення, а також докази в їх сукупності, суд встановив таке.

06 листопада 2019 року відповідачем сформовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-13094-53 У (а.с.9), якою позивача повідомлено, що станом на 29.11.2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску позивача становить 26539,26 грн., та що відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, ГУ ДПС в Одеській області вимагає сплатити (недоїмку, штрафи, пеню) в сумі, усього: сума боргу - 26539,26 грн., у тому числі недоїмка - 26539,26 грн.

Не погоджуючись з Вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-13094-53 У, позивач оскаржив її у судовому порядку.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, позивачем суду також надано, зокрема (а.с.10-22):

- копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20.07.2020 року ВП № 62004095 державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кудряшової Тетяни Ігорівни, згідно з якою, при примусовому виконанні:

- назва документу: вимога № Ф-13094-53У виданий 06.11.2019;

- про: стягнути заборгованість у розмірі 26539,26 грн.;

- боржник: ОСОБА_1 ;

- стягувач: Головне управління ДПС в Одеській області;

- постановлено: звернути стягнення на доходи боржника, що отримує дохід у ТОВ «Чорноморський рибний порт»; здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача; зобов`язати підприємство, установу, організацію, фізичну особу, фізичну особу - підприємця здійснювати відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховувати кошти у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено - до десятого чиса місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення;

- копію Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, Серія В02 № 289035, щодо позивача, згідно з яким, дата проведення державної реєстраці: 02.10.2006 р.;

- довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморський рибний порт» № 64 від 13.11.2020 р., надану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому, що він дійсно працює в ТОВ «Чорноморський рибний порт» на посаді докера-механізатора 3-го класу комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах вантажного району з 26.06.2014 р. по теперішній час;

- копії сторінок трудової книжки позивача, НОМЕР_1 , згідно з двома останніми записами якої, 26.06.2014: ТОВ «Іллічівський морський рибний порт» - прийнятий докером-механізатором 4 класа комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах; 01.06.2016: присвоєний 3 клас докера-механізатора комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах;

- довідку № 406 від 17.11.2020 р., за підписом головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморський рибний порт», даної ОСОБА_1 в тому, що він дійсно працює в ТОВ «ЧРП» на посаді докера-механізатора з 26.04.14 р. і сума сплаченого ЄСВ складає всього 235559,78 грн., зокрема:

- за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 53158,08 грн.;

- за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 57976,80 грн.;

- за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 68810,91 грн.;

- за період з 01.01.2020 по 31.10.2020 - 55613,99 грн.;

- довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморський рибний порт» № 404 від 16.10.2020 р., даної ОСОБА_1 , який працює в ТОВ «ЧРП» на посаді докера-механізатора на підставі наказу № 224-ВК від 25.06.2014 р., ідентифікаційний код в тому, що він дійсно сплачує заборгованість, згідно ВП № 62004095 від 20.07.2020 р., зокрема: за липень 2020 року сума сплаченої заборгованості склала 430,97 грн., за серпень 2020 року - 3533,79 грн., за вересень 2020 року - 3636,71 грн., усього - 7601,47 грн.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, та на виконання ухвали суду відповідачем суду також надано копії, зокрема (а.с.52-55):

- доказів надіслання оскаржуваної вимоги позивачу поштою з рекомендованим повідомленням про вручення, згідно з якими, фактично, вимога позивачу не вручена та повернута відповідачу з довідкою «Укрпошти» ф. 20;

- скріншот з бази даних з відомостями стосовно позивача, зокрема: - стан платника: 0. платник податків за основним місцем обліку; - код організаційно-правової форми: 910. підприємець-фізична особа;

- інтегрованої картки позивача за період з 09.02.2018 року по 31.10.2019 року для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, згідног з якою заборгованість складає всього - 26539,26 грн.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідачем визнаються фактичні обставини справи, зокрема, що:

- згідно інтегрованої картки платника по платежу 71040000 станом на 31.10.2019 проведено нарахування єдиного внеску у загальній сумі 26539,26 грн., у т.ч.:

09.02.2018 року - 8448 грн. - нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рiк;

19.04.2018 року - 2457,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за 1 квартал 2018 року;

19.07.2018 року - 2457,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за 2 квартал 2018 року;

19.10.2018 року - 2457,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за 3 квартал 2018 року;

21.01.2019 року - 2457,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за 4 квартал 2018 року;

19.04.2019 року - 2754,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за 1 квартал 2019 року;

19.07.2019 року - 2754,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за 2 квартал 2019 року;

21.10.2019 року - 2754,18 грн. - нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за 3 квартал 2019 року.

З урахуванням наданих сторонами документів, наявних в матеріалах справи, у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності вказаних обставин або добровільності їх визнання. Тому, згідно з ч. 1 ст. 78 КАС України, зазначені обставини, не підлягають доказуванню.

Крім того, відповідачем не заперечується фактичне отримання 7601,47 грн., як стягувачем, в рамках ВП № 62004095.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України (в редакції, чинній до 01.01.2022 року), у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України (в редакції, чинній з 01.01.2022 року), суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19 зазначено, що у разі встановлення обставин наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця слід звернути на наступне правове регулювання:

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Суд повторно акцентує увагу на тому, що пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правовое врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд касаційної інстанції вважає за необхідне сформулювати правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Такий правовий висновок щодо застосування норм Закону № 2464-VI відповідає висновку, який Верховний Суд зробив в постанові від 27.11.2019 у адміністративній справі № 160/3114/19 та в подальшому був підтриманий, зокрема в постанові від 04.12.2019 у адміністративній справі № 440/2149/19 та в постанові від 16.03.2021 у адміністративній справі № 500/2433/19.

З встановлених судом обставин вбачається, що у спірний період позивач:

- зареєстрований як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не вів та доходи не отримував;

- був найманим працівником та застрахованою особою, і платником єдиного внеску за нього був його роботодавець;

- фактично сплатив заборгованість, згідно ВП № 62004095 від 20.07.2020 р., зокрема: за липень 2020 року - 430,97 грн., за серпень 2020 року - 3533,79 грн., за вересень 2020 року - 3636,71 грн., усього - 7601,47 грн.

Жодних доводів на спростування встановлених обставин, на виконання вимог абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не наведено та доказів на їх підтвердження не надано.

На виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом враховано також висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду № 620/3987/18 від 18 листопада 2021 року, № 140/3209/19 від 04 листопада 2021 року, № 320/2655/20 від 22 липня 2021 року, № 620/3987/18 від 18 листопада 2021 року тощо.

На підставі вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, правових висновків Верховного Суду та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позиція відповідача зі спірних питань - є помилковою, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів сторін слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд, із застосуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, дійшов висновків, що:

- Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06 листопада 2019 року № Ф-13094-53 У, прийнята (сформована) відповідачем: не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для її формування; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вона спрямована, тому вона є протиправною та підлягає скасуванню, відповідно вимоги позивача, в тому числі похідна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди в розмірі 7601,47 грн., - підлягають задоволенню повністю.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію від 20.11.2020 року про сплату судового збору за подання даного адміністративного позову в сумі 840,80 грн. (а.с.23)

Відповідно, стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Згідно з п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України (в редакції, чинній до 17.07.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 року, зокрема, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1336 від 15.12.2021 року) до 31 березня 2022 р. на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 159, 194, 205, 241-246, 250, 255, 295, Прикінцевими та Перехідними положеннями КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (місцезнаходження: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044; ідентифікаційний код юридичної особи: 43142370) про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 06 листопада 2019 року № Ф-13094-53 У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 26539,26 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму майнової шкоди, заподіяної протиправною вимогою, в розмірі 7601,47 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи до або через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова