Справа № 160/27600/21
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2022-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 березня 2022 р. Справа № 160/27600/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Савченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського відділу виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровського відділу виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) щодо не зняття арешту з всього його майна у виконавчому провадженні з серією та номером ВП №41868886;

- зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) зняти арешт з усього нерухомого його майна, який був накладений у виконавчому провадженні з серією та номером ВП №41868886 та внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно існує обтяження відносне нього, зокрема арешт нерухомого майна й обтяження на все майно. Також, як вбачається з відомостей із згаданого Реєстру, підставою для державної реєстрації обтяження була постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП №41868886 видана 18.02.2014 року Дніпровським відділом державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

З метою з`ясування усіх обставин накладеного арешту, він звернувся з адвокатським запитом до відповідача. 05.11.2021 року було отримано відповідь від відповідача №30275, що інших проваджень, окрім ВП №58003462 щодо стягнення аліментів з нього не перебуває.

Одночасно, позивачем були направлені адвокатські запити з вищевикладеними аналогічними питаннями і до Корольовського ВДВС у м. Житомирі та Богунського ВДВС у м. Житомирі.

З Корольовського ВДВС у м.Житомирі надійшла відповідь від 19.10.2021 року №1922/21/2021/19/ 106713 про те, що виконавчі провадження стосовно нього відсутні.

З Богунського ВДВС у м.Житомирі надійшла відповідь від 22.10.2021 року за № 22235 про те, що виконавчих проваджень стосовно нього у відділі не перебувало та не перебуває наразі.

Не погоджуючись з даним, позивач звернувся до суду з позовом, адже, арешт та заборона відчуження може існувати лише в рамках відкритого (наявного) примусового виконавчого провадження, тобто воно має існувати та бути діючим (проводитися) державним або приватним виконавцем.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду відомості, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав чи інтересів, та в разі пропуску такого строку, подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати поважні підстави та надати письмові докази в обґрунтування зазначеного.

На виконання вимог ухвали суду від 04 січня 2022 року позивачем 04 лютого 2022 року усунуті означені недоліки позовної заяви.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/27600/21, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 23.02.2022 року включно.

Також вказаною ухвалою суду від 16 лютого 2022 року витребувано у державного виконавця Дніпровського відділу виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) завірену належним чином копію матеріалів виконавчого провадження №41868886.

22.02.2022 року відповідачем надано на електронну адресу суду клопотання, в якому просить закрити провадження, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у відділі у період з 04.02.2014 року по 05.05.2014 року перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №295/13346/13-ц виданого 17.01.2014 року Богунським районним судом м.Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації 120 150,00 грн. та судовий збір 1 201,50 грн. В ході примусового виконання рішення, з метою його фактичного виконання, державним виконавцем було вжито заходів щодо арешту майна боржника. Дані про публічне обтяження внесено до державного реєстру. По проведенню виконавчих дій, виконавцем було встановлено, що боржник працює в Управління Національного Банку України в Житомирській області. Стягувач ОСОБА_1 подала заяву про звернення стягнення на доходи боржника. 05.05.2014 року державним виконавцем прийнято процесуальне рішення щодо закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із направленням виконавчого документу для подальшого виконання за належністю до Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції (нині Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). 05.05.2014 року виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, яка разом з оригіналом виконавчого листа направлена для подальшого виконання до вказаного відділу. Закінчення виконавчого провадження з вказаної підстави, а ні в Законі від 1999 року, а ні в чинному Законі України «Про виконавче провадження» не передбачає вжита заходів щодо зняття арешту з майна боржника та вжита заходів щодо скасування заходів примусового виконання рішення. Тому відповідач вважає, що спірні питання, пов`язані із примусовим виконанням рішення суду підлягають розгляду саме органом, який видав виконавчий документ, а саме - Богунський районний суд м.Житомира.

22.02.2022 року на електронну адресу суду від відповідача надійшли пояснення, в яких вони зазначили, що запитувані матеріали виконавчого провадження №41868886 відносно боржника ОСОБА_1 відділ ДВС не має можливості через їх знищення відповідно до п.2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої службі та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року №1829/5, зареєстрованого в МЮУ 08.06.2017 року за №699/30567, у зв`язку із закінченням передбаченого законодавства терміну його зберігання, на підставі розпорядчого документу керівника відділу ДВС.

Дослідивши матеріали поданої заяви, суд прийшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з частиною 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями частини 1 статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у відділі Дніпровського відділу виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває виконавче провадження АСВП №58003462 відносно боржника ОСОБА_1 про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходи), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.05.2017 року і до повноліття дитини.

Виконавче провадження АСВП №41868886 з примусового виконання виконавчого листа №295/13346/13 виданого 17.01.2014 року Богунським районним судом м.Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію - 120 150,00 грн. та судового збору - 1 201,50 грн. З 05.05.2014 року закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», що унеможливлює зняття арешту за даним виконавчим провадженням.

Суд зазначає, що відповідно до частин 1 та 2 статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що виконавчий лист був виданий саме Богунським районним судом м.Житомира.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Серед підстав звернення до суду із позовною заявою зазначено, зокрема, що державним виконавцем не було здійснено покладених на нього обов`язків, а саме щодо зняття арешту з майна.

При цьому, судом встановлено, що постанови про арешт майна боржника, якими відповідно було накладено арешт на майно позивача, позивачем не оскаржувалися в судовому порядку.

Згідно матеріалів справи, предметом позовної заяви визначено не постанови державного виконавця, якими відповідно накладено арешт на майно боржника, а вирішення адміністративним судом питання про зняття арешту з усього майна боржника у виконавчих провадженнях з виконання виконавчих листів, виданих на виконання рішень місцевих судів у цивільних справах.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що підставою цього позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на майно, що порушує одну із правомочностей власника, а саме право розпоряджатися своїм майном.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у цій справі порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, а тому у цьому випадку порушено його цивільні права.

Таким чином, оскільки, позивач був відповідачем у цивільній справі та є боржником у виконавчих провадженнях (за виконавчими листами у цивільних справах) з примусового виконання вказаних рішень, то справа щодо зняття арешту з майна боржника, який накладено під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання таких судових рішень, ухвалених в порядку цивільного судочинства, також підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

З урахуванням встановлених вище обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже наявні підстави для закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 238 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №160/27600/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського відділу виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтею 295 КАС України.

Суддя А.В. Савченко