Справа № 460/3764/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2022-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/3764/19 пров. № А/857/22542/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Матковської З.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року, прийняте суддею Борискіною С.А. в м. Рівне, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 460/3764/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дії та рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася з позовом в суд до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови нарахувати та виплатити додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та підвищення до пенсії в розмірі восьми мінімальних заробітних плат з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року та з 01.01.2016 року без обмеження, у як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення в розмірах;

2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року та з 01.01.2016 року без обмеження додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та підвищення до пенсії в розмірі восьми мінімальних заробітних плат.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року адміністративний позов залишено без розгляду в частині позовних вимог за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року та з 01.01.2016 року по 28.05.2019 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не має право на перерахунок та виплату пенсії, у розмірах, визначених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки в період з 29.05.2019 року розміри та порядок виплати пенсії громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначались Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210.

Не погодившись із рішення суду першої інстанції його оскаржила позивачка, подавши апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати та задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка вказує на те, що Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 істотно звужує розмір пенсії позивачки порівняно із нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивачка вважає, що Кабінет Міністрів України не може звужувати існуюче право позивачки на пенсію у розмірі, який визначений законом.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив, що позивачка є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорії).

Позивачка проживає в населеному пункті, який відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесений до зони гарантованого добровільного відселення.

З 1 січня 2014 року позивачка отримувала основну та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю, за статтею 54 та 51 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. У вказаний період позивачка не працювала.

У листопаді 2019 року позивачка звернулася до відповідача із заявою, у якій просила провести перерахунок та виплату основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачених статтями 54, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірах, передбачених безпосередньо вказаними нормами права.

Листом від 20 листопада 2019 року відповідач повідомив позивачку про відсутність підстав для перерахунку пенсійних виплат, оскільки їх обчислення та виплата здійснені відповідно до вимог чинного законодавства України, а саме Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно - правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на це положення апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції стосовного вимог адміністративного позову починаючи з 29.05.2019 року, оскільки іншу частину позовних вимог, суд першої інстанції залишив без розгляду, і це рішення позивачка не оскаржила.

Тому, оцінюючи вимоги позивачки в частині перерахунку основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої статтею 54 та 50 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року (далі - Закон № 796-ХІІ), починаючи з 29.05.2019 року, апеляційний суд враховує наступне.

Апеляційний суд встановив те, що нарахування та виплата позивачці основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, з 29.05.2019 року здійснювалися у відповідності до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 (далі - постанова № 1210).

Водночас, позивачка вважає, що розмір її пенсії, як інваліда ІІ групи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має становити 8 мінімальних пенсій за віком, що встановлений статтею 54 Закону № 796-ХІІ, а розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, що встановлений статтею 50 Закону № 796-ХІІ, має становити 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що дія норм статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ неодноразово обмежувалася законодавцем. Такі обмеження реалізовувалися Верховною Радою України у законах про Державний бюджет України шляхом делегування Кабінету Міністрів України повноважень щодо визначення порядку та розміру доплати до пенсії, додаткової та державної пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ відповідно, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на відповідний календарний рік.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 04.06.2011 року № 3491-УІ (який набрав чинності 19.06.2011 року) розділ VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році, зокрема, норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнано такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

З метою реалізації вказаних законодавчих положень, постановою № 1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яким визначені мінімальні розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Із набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» № 79-VІІІ від 28 грудня 2014 року, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, статтею 54 та 50 Закону № 796-ХІІ.

Вказані вище положення Закону №79-УІІІ не були визнанні неконституційними.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що, виплачуючи позивачці з 29.05.2019 року основну та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених постановою № 1210, відповідач діяв правомірно та, відповідно, жодним чином не порушив законні права та інтереси позивачки щодо належного соціального забезпечення.

Таким чином, вимоги позивачки в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату основної пенсії у розмірі 8 мінімальних заробітних плат та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 29.05.2019 року, є безпідставними, спростовуються вказаними вище положеннями чинного законодавства, а тому в їх задоволенні належить відмовити.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 460/3764/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Постанова складена 11.03.2022 року