Справа № 140/16399/21
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2022-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року ЛуцькСправа № 140/16399/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправною відмову щодо зарахування періодів роботи у Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» (далі - ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля») з 01 листопада 2010 року по 31 грудня 2010 року і з 01 лютого 2018 року по 18 грудня 2020 року до страхового і пільгового стажу для обчислення пенсії та визнання протиправною відмову у призначенні пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 09 серпня 2021 року з урахуванням страхового і пільгового стажу та заробітної плати за період роботи з лютого 2018 року по грудень 2020 року; зобов`язання зарахувати періоди роботи у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» з 01 листопада 2010 року по 31 грудня 2010 року і з 01 лютого 2018 року по 18 грудня 2020 року до страхового і пільгового стажу для обчислення пенсії та призначити пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 09 серпня 2021 року, з урахуванням страхового і пільгового стажу та заробітної плати за період роботи з лютого 2018 року по грудень 2020 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що йому з 09 серпня 2021 року встановлено інвалідність третьої групи і призначено пенсію по інвалідності в розмірі 50% пенсії за віком. При цьому згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) не зараховані до страхового і пільгового стажу та при обчисленні розміру пенсії не були враховані періоди роботи у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» з 01 листопада 2010 року по 31 грудня 2010 року і з 01 лютого 2018 року по 18 грудня 2020 року.

Позивач вважає, що оскільки його роботодавець сплатив за нього як застраховану особу страхові внески в розмірі, що перевищує мінімальний розмір страхового внеску, за листопад - грудень 2010 року включно (2 місяці) та за лютий 2018 року - грудень 2020 року включно (2 роки 10 місяців 18 днів), то вказані періоди повинні бути зараховані до страхового і пільгового стажу для обчислення пенсії. Незарахування до стажу всіх періодів, за які фактично сплачено страхові внески, є неправомірним та порушує його право на належне пенсійне забезпечення. Поряд з тим без урахування додаткових років страхового стажу, обчисленого за період з дня встановлення інвалідності до досягнення віку 60 років відповідно до норм абзацу другого частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж становить понад 39 років, що достатньо для призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 33 вказаного Закону. Відповідач не призначив пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком та не здійснив цього і за заявою від 16 вересня 2021 року.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав (а.с.39-42). В обґрунтування цієї позиції відповідач вказав, що ОСОБА_1 з 09 серпня 2021 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; її розмір становить 50 відсотків пенсії за віком, розрахованої із застосуванням статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Страховий стаж позивача становить 52 роки 6 місяців 15 днів (в кратному обчисленні), в тому числі до страхового стажу зараховано 15 років 8 місяців за роботу за Списком №1. Однак до страхового та пільгового стажу при призначенні пенсії не враховано періоди роботи листопад-грудень 2010 року та з лютого 2018 року по грудень 2020 року у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», оскільки за даними персоніфікованого обліку відсутня інформація про сплату страхових внесків за цей період. Відповідач вважає, що довідка від 18 серпня 2021 року №131, видана ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», а також витяги з наказів про результати проведення атестації робочих місць не можуть бути належними доказами про сплату страхових внесків для зарахування відповідних періодів роботи до страхового і пільгового стажу; такими доказами можуть бути відомості Державної податкової служби України про сплату страхових внесків.

З урахуванням наведеного відповідач вважає позов безпідставним та у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

У відповіді на відзив позивач вважає, що доводи відповідача не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на домислах і довільному тлумаченні норм права. Зокрема вказав, що відповідач наводить дані про стаж станом на дату виникнення права на пенсію без урахування періодів роботи з 01 листопада по 31 грудня 2010 року і з 01 лютого 2018 року по 18 грудня 2020 року (52 роки 6 місяців 15 днів замість 58 років 6 місяців 16 днів). Як зазначив позивач, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду розмір пенсії по інвалідності менший розміру пенсії за віком, на яку він має право з дня встановлення інвалідності (а.с.64-65).

Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ГУ ПФУ у Волинській області з 09 серпня 2021 року відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначило ОСОБА_1 пенсію по інвалідності (3 група інвалідності) у розмірі 50 відсотків пенсії за віком. При призначенні пенсії розмір пенсії розраховано, виходячи зі страхового стажу 47 років 8 місяців 15 днів, з них стаж за роботу за Списком №1 (пільгова робота з повним робочим днем під землею) 10 років 10 місяців 02 дні та додатковий стаж 19 років 3 місяці 24 дні; коефіцієнт страхового стажу 0,47667. Ці обставини підтверджуються рішенням про призначення пенсії від 02 вересня 2021 року №02 (а.с.10).

16 вересня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив зарахувати період роботи з лютого 2018 року по грудень 2020 року до страхового і пільгового стажу для обчислення пенсії та призначити пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком з дати виникнення права на пенсію з урахуванням страхового і пільгового стажу та заробітної плати за названий період та із застосуванням норм абзацу третього частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (а.с.16).

Зі змісту листа ГУ ПФУ у Волинській області від 06 жовтня 2021 року №11354-11538/Я-02/8-0300/21 слідує, що при призначенні пенсії по інвалідності до пільгового стажу з повним робочим днем під землею не враховано період роботи ОСОБА_1 з лютого 2018 року по грудень 2020 року у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України. Зарахування до страхового стажу згаданих періодів можливе лише за умови повної сплати страхових внесків роботодавцем та відображення їх у системі персоніфікованого обліку. Після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії; для проведення такого перерахунку подання заяви не передбачено (а.с.19-20).

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 10 листопада 2021 року №02 пенсія ОСОБА_1 перерахована з 09 серпня 2021 року, виходячи зі страхового стажу 52 роки 6 місяців 15 днів, з них стаж за роботу за Списком №1 - 15 років 8 місяців 06 днів; додатковий стаж 19 років 3 місяці 24 дні; коефіцієнт стажу 0,52500 (а.с.25). Розмір пенсії (50% пенсії за віком) обраховано з урахуванням положень статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Як зазначено у рішенні, підстава для перерахунку пенсії - «допризначення, додаткові документи» (а.с.25).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) станом на 12 листопада 2021 року (тобто, після перерахунку пенсії) слідує, що до страхового і пільгового стажу позивача не зараховано період його роботи з 01 листопада по 31 грудня 2010 року та з лютого 2018 року по грудень 2020 року (а.с.26-29).

Отже, пенсія по інвалідності позивача обчислена без урахування названих періодів. Цю обставину відповідач підтвердив і у відзиві на позовну заяву.

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 9 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) встановлено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Також згідно з абзацом восьмим частини другої статті 33 Закону №1058-IV непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону (тобто, для чоловіків 35 років, а для жінок 30 років страхового стажу).

Абзацом третім частини першої статті 28 цього Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Також згідно зі статтею 8 Закону України від 02 вересня 2008 року №345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі - Закон №345-VI) мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Отже, зміст наведених положень законодавства у сфері пенсійного забезпечення дає підстави для висновку, що розмір пенсії напряму залежить від страхового та пільгового стажу.

За приписами статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами частини третьої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

У розумінні статті 1 названого Закону страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Частинами шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV визначено, що страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки (зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення).

Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї страхових внесків, не повинна порушувати законні права та інтереси застрахованої особи, зокрема, право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 23 березня 2020 року у справі №535/1031/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №414/736/17, від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17, від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а та ін.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо незарахування до пільгового та страхового стажу періоду роботи позивача у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» з 01 листопада 2010 року по 31 грудня 2010 року і з 01 лютого 2018 року по 18 грудня 2020 року у зв`язку з відсутністю даних про сплату страхових внесків. Ця обставина підтверджується наявним у пенсійній справі позивача розрахунком стажу (а.с.59), а також підтверджена відповідачем у відзиві на позовну заяву.

З відомостей трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.7-9) судом щодо спірного періоду встановлено, що ОСОБА_1 з 27 березня 2007 року був прийнятий гірником очисного забою 5-го розряду з повним робочим днем під землею у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» (запис №13), звідки звільнений 18 грудня 2020 року (запис 14).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-5) вбачається, що період роботи у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» з 01 листопада 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 01 лютого 2018 року по 18 грудня 2020 року не зараховані до страхового стажу позивача (а.с.26-29).

Разом з тим, у Реєстрі застрахованих осіб відображені відомості про нарахування ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» ОСОБА_1 заробітної плати за вказаний період. Нарахування позивачу заробітної плати за цей період роботи підтверджується також довідкою про доходи від 13 вересня 2021 року №197, виданою ДП «Шахта №9 «Нововолинська» (а.с.18). Зі змісту цієї довідки слідує, що з нарахованої заробітної плати утримано внески до Пенсійного фонду (у грудні 2010 року за листопад 2010 року та у січні 2011 року - за грудень 2010 року); сплата єдиного внеску за лютий 2018 року - грудень 2020 року мала місце щомісячно, починаючи з травня 2018 року з платежем за грудень 2020 року у лютому 2021 року.

Отже, оскільки наявними у справі письмовими доказами підтверджується, що за листопад-грудень 2010 року та лютий 2018 року-грудень 2020 року позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу страхувальником (ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля») нараховувалися страхові внески, тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивача вказаний період роботи.

Також суд зазначає, що згідно з пунктами 2, 3, 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80% робочого часу, встановленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Пунктом 20 Порядку №637 обумовлено, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У трудовій книжці позивача (запис №13) вказано про прийом на роботу гірником очисного забою 5-го розряду з повним робочим днем під землею. Крім того, довідкою ДП «Шахта №9 «Нововолинська» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 19 серпня 2021 року №131 підтверджується та обставина, що позивач з 27 березня 2007 року по 18 грудня 2020 року виконував підземні роботи в шахті за професією, посадою гірника очисного забою, що передбачено Списком №1 (а.с.56-57).

Таким чином, у відповідача відсутні підстави не зараховувати до пільгового стажу позивача період його роботи у листопаді - грудні 2010 року та лютому 2018 року - грудні 2020 року.

Суд наголошує, що механізм державного соціального страхування передбачає державні гарантії реалізації застрахованими особами їхніх конституційних прав, а тому позивач не може бути позбавлений права на отримання соціальних гарантій через те, що орган, відповідальний за повноту та своєчасність сплати страхових внесків, своєчасно не вжив дієвих заходів, що призвело до порушення гарантованого державою права на отримання позивачем належної пенсії із солідарної системи з урахуванням страхового стажу. Застраховані особи самостійно, без сприяння державних органів, позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність сплати роботодавцями страхових внесків.

Беручи до уваги зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового та пільгового стажу позивача вказаного періоду роботи у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» та про наявність у позивача права на перерахунок пенсії з урахуванням цього стажу з дня призначення пенсії по інвалідності.

У позовній заяві позивач просив зобов`язати відповідача зарахувати періоди роботи з 01 листопада 2010 року по 31 грудня 2010 року і з 01 лютого 2018 року по 18 грудня 2020 року до страхового і пільгового стажу та призначити пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком з дати виникнення права на пенсію - з 09 серпня 2021 року.

Визначаючись щодо способу захисту прав позивача, порушення яких встановлено судом, суд виходить із того, що ОСОБА_1 з 09 серпня 2021 року отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV, а тому права позивача підлягають захисту саме шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії по інвалідності з урахуванням спірного періоду з 09 серпня 2021 року.

Разом з тим, суд зазначає, що пенсія позивачу призначена у розмірі 50% пенсії за віком та за останнім перерахунком (рішення від 10 листопада 2021 року №02) страховий стаж позивача (повний) становить 52 роки 6 місяців 15 днів, з них 19 років 3 місяці 24 дні - додатковий стаж згідно з абзацом другим частини першої статті 24 Закону №1058-IV (період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону).

Вказаний додатковий стаж не зараховується при розрахунку пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком. Відповідно до норм абзацу восьмого частини другої статті 33 Закону №1058-IV необхідною умовою для призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком є наявність в особи з інвалідністю III групи страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону, а саме 35 років для чоловіків.

З урахуванням спірного періоду (з 01 листопада 2010 року по 31 грудня 2010 року і з 01 лютого 2018 року по 18 грудня 2020 року) поряд із страховим стажем позивача, який відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку є безспірним (52 роки 6 місяців 15 днів - 19 років 3 місяці 24 дні), виконується умова щодо страхового стажу не менше 35 років для призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком.

Суд знаголошує, що для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року (стаття 8 Закону №345-VI). За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року (абзац десятий частини третьої статті 24 Закону №1058-IV).

З огляду на встановлені у справі обставини та на підставі норм чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, суд, виходячи з наданих статтею 245 КАС України повноважень, дійшов висновку, що позов належить задовольнити шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Волинській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового і пільгового стажу періоду роботи з 01 листопада 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 01 лютого 2018 року по 18 грудня 2020 року у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» та непроведення розрахунку та виплати пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком; зобов`язання відповідача здійснити позивачу з 09 серпня 2021 року перерахунок та виплату пенсії по інвалідності (з урахуванням виплачених сум) в розмірі пенсії за віком, зарахувавши до страхового і пільгового стажу період роботи у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» з 01 листопада 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 01 лютого 2018 року по 18 грудня 2020 року та врахувавши заробітну плату за період роботи з лютого 2018 року по грудень 2020 року.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, позивачем надано суду договір про надання професійної правничої допомоги від 12 листопада 2021 року та від 31 січня 2022 року (а.с.32, 67), розрахунок витрат на надання професійної правничої допомоги від 15 грудня 2021 року та від 31 січня 2022 року (а.с.31, 68), квитанції до прибуткового касового ордера від 15 грудня 2021 року №68, від 31 січня 2022 року №3 (а.с.30, 69).

Згідно з розрахунком витрат на надання професійної правничої допомоги від 15 грудня 2021 року та від 31 січня 2022 року розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу за надані адвокатом Дунець О.Ф. послуги (оформлення адміністративного позову та оформлення відповіді на відзив) становить по 3000,00 грн за кожну дію.

Відповідач заперечив щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, покликаючись на невідповідність розміру таких витрат критеріям реальності та розумності (а.с.39-42).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На думку суду, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження як справу незначної складності), час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг (зокрема, відповідь на відзив по суті позовних вимог містить ті ж аргументи, що й позовна заява), розумну необхідність витрат для цієї справи, а також заперечення відповідача, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією від 15 грудня 2021 року №, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.6, 35).

У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 2908,00 грн (908,00 грн - витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, та 2000,00 грн - витрати на правничу допомогу адвоката).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу періоду роботи з 01 листопада 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 01 лютого 2018 року по 18 грудня 2020 року у Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» та непроведення розрахунку та виплати пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 09 серпня 2021 року перерахунок та виплату пенсії по інвалідності (з урахуванням виплачених сум) в розмірі пенсії за віком, зарахувавши до страхового та пільгового стажу період роботи у Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» з 01 листопада 2010 року по 31 грудня 2010 року та з 01 лютого 2018 року по 18 грудня 2020 року та врахувавши заробітну плату за період роботи з лютого 2018 року по грудень 2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 2908,00 грн (дві тисячі дев`ятсот вісім грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк