Справа № 201/367/17
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 грудня 2021 року Справа №201/367/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Турової О.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у місті Дніпрі клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з позовом у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови у перерахунку пенсії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

06.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням доповнень до адміністративного позову, просив суд визнати протиправною відмову відповідача у проведенні перерахунку пенсії та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2006 з урахуванням інфляції; з 01.01.2008 з урахуванням премії 33,3%, з 01.04.2012 згідно довідки про грошове забезпечення, з 01.01.2016 згідно постанови Кабінету Міністрів України №988.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на законодавчі підстави для перерахунку та виплати йому пенсії з урахуванням інфляції та про необхідність проведення індексації пенсії з 2006 року, а не з травня 2013 року; врахування під час перерахунку пенсії з 01.01.2008р. премії - 33,3%, а з 01.04.2012р. - довідки УМВС України в Дніпропетровській області від 29.05.2012р., згідно з якою ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зроблено перерахунок пенсії позивача станом на 01.04.2012р. і сума до виплати склала 3983,26грн. (5382,78 х 74%), проте, в подальшому в порушення приписів Порядку перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992р. №393, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45, відповідач здійснив вже новий перерахунок пенсії позивача з 01.07.2012р., після якого сума пенсії до виплати склала вже 2734,84грн., з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012р. №355, що призвело до зменшення розміру його пенсійних виплат. Також позивач посилався на наявність правових підстав для перерахунку пенсії з 01.01.2016р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України №988 від 01.01.2016р.

Відповідач у поданих письмових запереченнях пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на правомірність його дій, а також зазначав про пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого ст.99 КАС України, та відсутність (не зазначення позивачем) поважних причин пропуску цього строку.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2017р. у справі №201/367/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови у перерахунку пенсії та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017р., у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного адміністративного суду від 18.08.2021 року у справі №201/367/16-а касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у проведенні перерахунку пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 квітня 2012 року згідно довідки про грошове забезпечення - скасовано, а справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року у справі №201/367/16-а залишено без змін.

Скасовуючи вищевказані судові рішення в частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у проведенні перерахунку пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 квітня 2012 року згідно довідки про грошове забезпечення від 29.05.2012р., Верховний Суд зазначив, що відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог, суди виходили з того, що позивач не звертався із відповідною заявою до органу Пенсійного фонду, проте, як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2017р. позивач звертався до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії з 01.04.2012р.р. згідно довідки від 29.05.2012, на що відповідачем було надано відповідь від 13.02.2017р. №3647/03/03 із нормативним обґрунтуванням проведення з 01.04.2012р. перерахунку пенсії, яку судами не було прийнято до уваги та не надано належної правової оцінки. Отже, враховуючи вищезазначене, суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у зазначеній частині, з підстав не звернення позивача із відповідною заявою, та не дослідили належним чином надані сторонами докази, а також правильність проведення перерахунку пенсії на підставі довідки від 29.05.2012 № 83/16078, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність направлення справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Крім того, суди не надали належної правової оцінки доводам відповідача в частині пропуску позивачем строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2021р. справу №201/367/16-а направлено для розгляду за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Адміністративна справа №201/367/17 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 12.11.2021 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2021р. прийнято до провадження адміністративну справу №201/367/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови у перерахунку пенсії та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії в частині позовних вимог про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у проведенні перерахунку пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 квітня 2012 року згідно довідки про грошове забезпечення та призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 03.12.2021 року за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

При цьому, 15.11.2021р. від ОСОБА_1 надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому позивач зазначає, що про порушення своїх прав в частині здійснення відповідачем перерахунку пенсії позивача з 01 квітня 2012 року без урахування довідки про грошове забезпечення від 29.05.2012р. ОСОБА_1 дізнався лише 24.01.2017р. коли ознайомився з матеріалами своєї пенсійної справи на підставі заяви від 24.01.2017р., після чого він одразу звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з завою від 06.02.2017р. про здійснення перерахунку та виплати пенсії з 01 квітня 2012 року згідно довідки про грошове забезпечення від 29.05.2012р., проте, відповідач своїм листом від 13.02.2017р. протиправно відмовив у здійсненні такого перерахунку пенсії позивача, що і вимусило його звернуся до суду з цими позовними вимогами шляхом доповнення первинного позову уточненими вимогами від 17.02.2017р., отже, наведені обставини є поважними причинами для поновлення строку звернення до суду з цим позовом. Також позивач посилався на приписи ст.ст.51, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якими передбачено можливість перерахунку та виплати пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком, якщо такий перерахунок та виплата не здійснені з вини органу, який призначає та виплачує пенсію, як це мало місце у даному випадку.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався.

09.12.2021р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останнім зазначено, що висновок відповідача щодо відсутності підстав для перерахунку і виплати йому пенсії з 01 квітня 2012 року згідно довідки про грошове забезпечення від 29.05.2012р. є помилковим і хибним, оскільки постанова КМУ №355, на яку посилається відповідач, встановлює поріг підвищення пенсії, не підвищує розмір грошового забезпечення і тим паче не скасовує постанову КМУ №1294, на підставі якої встановлюється розмір грошового забезпечення, а тому відсутні підстави для її незастосування. Крім цього, позивачем у відповіді на відзив також наголошено на дотримання ним строку звернення до суду з цими позовними вимогами через те, що про порушення свої прав в цій частині ОСОБА_1 дізнався лише у січні 2017 року при ознайомленні зі своєю пенсійною справою.

Дослідивши матеріали справи та подане позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявленого позивачем клопотання та про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в частині позовних вимог про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у проведенні перерахунку пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 квітня 2012 року згідно довідки про грошове забезпечення без розгляду, з огляду на таке.

Так, частиною 1 статті 99 КАС України (в редакції чинній станом на час звернення позивача до суду з цим позовом) передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС України (в редакції чинній станом на час звернення позивача до суду з цим позовом) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.100 КАС України (в редакції чинній станом на час звернення позивача до суду з цим позовом) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.155 КАС України (в редакції чинній станом на час звернення позивача до суду з цим позовом) суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо таку позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Згідно з ч.3 ст. 162 КАС України (в редакції чинній станом на час звернення позивача до суду з цим позовом) якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Аналогічні приписи містяться і в ст.ст.122, 123, 240 КАС України (в редакції чинній станом на час розгляду справи).

Так, відповідно до ч.1, абз.1 ч.2 ст.122 КАС України (в редакції Закону від 03.10.2017р. №2147-VIII, чинній з 15.12.2017р.) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, ч.3 ст.123 КАС України (в редакції Закону від 03.10.2017р. №2147-VIII, чинній з 15.12.2017р.) встановлено, що у разі якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Наведеній нормі кореспондують приписи п.8 ч.1 ст.240 КАС України (в редакції Закону від 03.10.2017р. №2147-VIII, чинній з 15.12.2017р.), якими передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, зокрема, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Також, ч.6 ст.161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Фогарді проти Сполученого Королівства» право доступу до суду не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням; вони дозволені тому, що право доступу до суду, в силу своєї природи, потребує регулювання з боку держави.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.

Крім того, слід зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

При вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду, суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (Постанова Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №521/21851/16-а).

Щодо наведених позивачем доводів в обґрунтування поважності причин пропуску ним строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 1993 року та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за вислугу років (28 років) у розмірі 74% від грошового забезпечення.

23.04.2012р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

На виконання вимог зазначеної постанови КМУ №355 Головним управлінням МВС України в Дніпропетровській області видано довідку від 29.05.2012р. №83/16078 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.04.2012р., згідно з якою розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.04.2012р. становить 5382,78грн.

Як слідує з протоколу перерахунку пенсії за пенсійною справою позивача №N/А 16078 МВС, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на підставі вищевказаної довідки Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 29.05.2012р. №83/16078 проведено перерахунок пенсії позивача з 01.07.2012р., при якому основний розмір пенсії для визначення максимального підвищення пенсії позивача відповідно став складати 3983,26грн. (74% від грошового забезпечення, яке береться для розрахунку пенсії - 5382,78грн.), а максимальний розмір підвищення до пенсії при перерахунку дорівнює 1519,44грн., а різниця між основним розміром пенсії, яку отримував позивач - 2463,82грн. і основним розміром пенсії для визначення підвищення - 3983,26грн.

Таким чином, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2012р. з наступною виплатою підвищення на 11% від основного розміру пенсії - 271,02грн., з 01.09.2012р. на 23% від основного розміру пенсії - 295,66грн., а з 01.01.2013р. на 35% від основного розміру пенсії - 295,66рн.

24 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про ознайомлення з матеріалами своє пенсійної справи (вх. №1425/40-17 від 24.01.2017р.).

06.02.2017р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою, в якій зазначив, що при ознайомленні з пенсійною справою 24.01.2017р. йому стало відомо про відсутність перерахунку пенсії з 01.04.2012р. згідно довідки Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про розмір грошового забезпечення від 29.05.2012р., оскільки перерахунок пенсії проведено з 01.07.2012р. згідно з постановою КМУ №355 на пенсію сумі 2463,82грн., а не на пенсію у сумі 3983,25грн., яка повинна бути нарахована на 01.04.2012р. згідно довідки від 29.05.2012р., у зв`язку із чим позивач просив відповідача провести з 01.04.2012р. перерахунок та виплату його пенсії на підставі вищевказаної довідки Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про розмір грошового забезпечення від 29.05.2012р.

Листом від 13.02.2017р. №3647/03/03 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовило у здійсненні такого перерахунку пенсії позивача, посилаючись на те, що з 01.01.2008р. грошове забезпечення, яке береться для обчислення пенсії, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» і основний розмір пенсії позивача (74%) дорівнює 2463,82 гривень. При цьому, 23.04.2012р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення підвищення з 1 липня 2012 року у розмірі 11%, обчислених відповідно до статей 13, 21 та 36 Закону, збільшивши його з 1 вересня 2012 року до 23 % та з 1 січня 23 року до 35%. Розмір підвищення пенсій, встановлений Постановою №355, обчислюється виходячи з основного розміру пенсії, обчисленого за вимогами постанови Кабінету Міністрів України №1294 і, в свою чергу, не може перевищувати розміру пенсії, розрахованого з грошового забезпечення, визначеного уповноваженим органом станом на 01.04.2012р.. Головним управлінням проведено перерахунок пенсії позивача з 01.07.2012р. з наступною виплатою підвищення на 11% від основного розміру пенсії - 271,02 грн., з 01.09.2012р. на 23% від основного розміру пенсії - 295,66 грн., а з 01.01.2013р. на 35% від основного розміру пенсії - 295,66 грн.

На думку позивача, строк звернення до суду з цим позовом слід відраховувати від дати ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами пенсійної справи 24.01.2017р., під час якого останньому стало відомо, що відповідачем при перерахунку пенсії позивача з 01 квітня 2012 року не враховано довідку про грошове забезпечення від 29.05.2012р., після чого він одразу звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з завою від 06.02.2017р. про здійснення перерахунку та виплати пенсії з 01 квітня 2012 року згідно довідки про грошове забезпечення від 29.05.2012р., проте, відповідач своїм листом від 13.02.2017р. протиправно відмовив у здійсненні такого перерахунку пенсії позивача, що і вимусило його звернуся до суду з цими позовними вимогами 17.02.2017р.

Однак, суд не погоджується з такою позицією позивача, оскільки у даному випадку позовну заяву ОСОБА_1 подано з порушенням строку звернення до суду та невірно визначено дату, з якого починається його перебіг.

Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату пенсії відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії після її перерахунку, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок пенсії.

Водночас, вжиття конструкції «повинен був дізнатись» в розумінні як положень частини 2 статті 99 КАС України (в редакції чинній станом на час звернення позивача до суду з цим позовом), так і положень частин 2 та 3 статті 122 КАС України (в редакції Закону від 03.10.2017р. №2147-VIII, чинній з 15.12.2017р.) означає неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021р. у справі № 800/30/17).

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021р. у справі №240/12017/19 зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд звертає увагу, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31.03.2021р. у справі №240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020р. у справі №816/197/18, від 20.10.2020р. у справі №640/14865/16-а, від 25.02.2021р. у справі №822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах.

У постанові від 31.03.2021р. у справі №240/12017/19 суд касаційної інстанції дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку тощо.

Крім того, Судова палата звернула увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

З огляду на наведені висновки Верховного Суду, ознайомлення позивача з матеріалами своєї пенсійної справи лише 24.01.2017р., як і отримання ОСОБА_1 листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.02.2017р. №3647/03/03 про відмову у здійсненні перерахунку його пенсії на підставі довідки Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про розмір грошового забезпечення від 29.05.2012р. з 01.04.2012р. у відповідь на його заяву про здійснення такого перерахунку пенсії від 06.02.2017р., не змінює момент, з якого ОСОБА_1 міг та повинен був дізнатись про порушення своїх прав щодо здійснення такого перерахунку пенсії ще у квітні-липні 2012 року, проте через тривалу пасивність своєї поведінки в частині не ознайомлення у той період з матеріалами свої пенсійної справи задля з`ясування правильності проведеного перерахунку пенсії на підставі довідки від 29.05.2012р. своєчасно вказаних обставин не з`ясував, а почав вчиняти спрямовані на це дії майже через 4 з половиною роки (у січні 2017 року), при цьому, жодних поважних причин, які б перешкодили у вчиненні таких дій протягом цього строку (в період з квітня 2012 року по січень 2017 року) позивач не навів, як і не надав докази їх існування.

Отже, ознайомлення позивача з матеріалами своєї пенсійної справи лише 24.01.2017р., як і отримання ним листа відповідача від 13.02.2017р. №3647/03/03 про відмову у здійсненні перерахунку його пенсії на підставі довідки Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про розмір грошового забезпечення від 29.05.2012р. з 01.04.2012р. свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на перерахунок пенсії на підставі цієї довідки і ці дати (24.01.2017р. та 13.02.2017р.) не пов`язуються з початком перебігу строку звернення до суду з цим позовом.

Отже, як встановлено судом, звернення ОСОБА_1 до суду з цими позовними вимогами відбулося вже поза межами встановленого ст.99 КАС України (в редакції чинній станом на час звернення позивача до суду з цим позовом) строку, а саме: 17.02.2017р., разом з цим, позивачем не було наведено жодних поважних причин пропуску строку звернення до суду, а матеріали позовної заяви не містять доказів неможливості звернення позивача із цими позовними вимогами до суду у строк, передбачений Кодексом адміністративного судочинства України.

Посилання позивача у клопотанні про поновлення строку звернення до суду на приписи ч.3 ст.51, ст.55 Закону №2262-ХІІ, якими, за твердженням позивача, передбачено необмеження будь-яким строком звернення вимог про перерахунок пенсій військовослужбовців та осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, судом до уваги не приймаються, з огляду на таке.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а зазначено, що норми статті 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ, статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" №1058-ІV і статей 51, 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

Як слідує з матеріалів позовної заяви, спір у даному випадку точиться стосовно перерахунку пенсії, який не здійснений таким чином, як вважає за правильне позивач, а, отже, спірні пенсійні виплати не є нарахованими і невиплаченими, а тому такі позовні вимоги не є такими, що можуть бути заявлені без обмеження строком звернення до суду.

Отже, з урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов`язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою.

Разом з цим, ч.1 ст.121 КАС України (в редакції Закону від 03.10.2017р. №2147-VIII, чинній з 15.12.2017р.) визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, з урахуванням як положень ст.100 КАС України (в редакції чинній станом на час звернення позивача до суду з цим позовом), так і положень ст. ст. 122, 123 КАС України (в редакції Закону від 03.10.2017р. №2147-VIII, чинній з 15.12.2017р.), обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

За наведених обставин, суд вважає, що підстави, зазначені позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, не є поважними, а тому таке клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, у зв`язку із чим позовну заяву слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови у перерахунку пенсії та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у проведенні перерахунку пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 квітня 2012 року згідно довідки про грошове забезпечення від 29.05.2012р. - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 4 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова