Справа № 500/131/22
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2022-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

Справа № 500/131/22

14 березня 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Баб`юка П.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1903 від 20.08.2018,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1903 від 20.08.2018.

Ухвалою від 11.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання на 01 лютого 2022 року о 11:00 год.

Представник відповідача 04.02.2022 подав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також, разом із відзивом представник відповідача подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду за захистом порушених прав. Зокрема, в обґрунтування зазначено те, що момент виникнення права на оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення №0-1903 від 20.08.2018 виникає з моменту його отримання представником позивача 04.09.2018, що підтверджується його підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Відтак, на думку відповідача, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з даною позовною заявою, визначений статтею 122 КАС України та загальний строк позовної давності, що складає 1095 днів, встановлений Податковим Кодексом України.

Ухвалою суду від 22.02.2022, проголошеною в судовому засіданні без виходу в нарадчу кімнату, занесеною до протоколу судового засідання, позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску такого строку, розгляд справи відкладено на 10:00 год 11.03.2022.

Від представника позивача 10.03.2022 подано до суду через систему "Електронний суд" клопотання про поновлення строку для подачі даного адміністративного позову. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, представник зазначає те, що ОСОБА_1 дізнався про існування податкового повідомлення - рішення №0-1903 від 20.08.2018, отримавши судову повістку у справі про стягнення податкового боргу згідно з оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням. Спростовує твердження представника відповідача щодо отримання позивачем 04.09.2018 рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яким надсилалось оскаржуване повідомлення-рішення, адже в рекомендованому повідомленні поставлено підпис із зазначенням "брат Хмарний". Звертає увагу суду на те, що брата в позивача нема, та сам позивач цього листа не отримував. А тому, представник позивача просить поновити строк для подання даного адміністративного позову.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій щодо захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Інститут строків звернення до суду в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Початок перебігу строку звернення до суду визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, на думку суду, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо формально послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано до суду в межах строку звернення до адмiнiстративного суду, встановленого цим Кодексом або iншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Отже, вказана норма містить приписи щодо наявності різних строків давності (як 1095 днів, так і 2555 днів у певних правовідносинах).

Пунктом 102.2 статті 102 Податкового кодексу України визначені випадки, коли грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.

Аналіз статті 102 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом.

Отже, зазначений у пункті 102.1 статті 102 Податкового кодексу України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні.

Оскільки норма пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України не визначає процесуального строку звернення до суду, такий строк визначено частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та становить шість місяців.

Наведений висновок узгоджується з викладеним у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.5 ст. 245 КАС України).

Судом встановлено, що позивач просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1903 від 20.08.2018 Головного управління ДПС у Тернопільській області.

Разом з тим, позовну заяву позивачем подано до суду 10.01.2022, тобто з пропуском встановленого шестимісячного строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Дана адреса вказана і позовній заяві. На вказану адресу направлялося оскаржене податкове повідомлення-рішення №0-1903 від 20.08.2018.

Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надісланi за адресою (мiсцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто врученi платнику податків (його представнику).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про направлення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення за вказаною позивачем особисто в облікових даних адресою його місцезнаходження. Отже, документи вважаються належним чином врученими.

Одночасно, відповідно до аб. 6 п. 70.5 Податкового кодексу України фізична особа несе відповідальність згідно із законом за достовірність інформації, що подається для реєстрації у Державному реєстрі. Згідно п.70.7 ст.70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язанi подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, як вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстрацiйного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змiн шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

З наведеного слідує, що саме на позивача законодавством покладено обов`язок інформування податкового органу про своє місцезнаходження або його зміну.

Разом з цим, виконання податковим органом пункту 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України позивачем не заперечується, а невиконання покладеного на позивача обов`язку інформування податкового органу про своє місцезнаходження або його зміну не є порушенням з боку відповідача порядку направлення спірного податкового повідомлення-рішення.

Підсумовуючи викладене, можна прийти до висновку про належне повідомлення позивача податковим органом про прийняте податкове повідомлення рiшення №0-1903 від 20.08.2018.

Крім цього, відповідно до п.99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270:

Рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відправлення з оскарженим податковим повідомленням-рішенням вручене 04.09.2018 з позначкою "брат Хмарний", що відповідає п.99 Правил надання послуг поштового зв`язку.

Натомість, твердження представника позивача про відсутність у ОСОБА_1 "брата" суд не приймає як поважну причину пропуску строку звернення до суду з даним позовом враховуючи наступне.

По перше, відправлення доставлене за належною адресою та вручене особі яка на час доставки перебувала за вказаною адресою та представилась як "брат" адресата.

По друге, фізична особа повинна самостійно вживати відповідних заходів для забезпечення належного отримання кореспонденції та її схоронності.

По третє, у разі відсутності протягом тривалого часу позивач повинен був повідомити податковий орган про зміну місцезнаходження, а після повернення міг з`ясувати у родичів чи осіб які проживали за вказаною адресою, а також в оператора поштового зв`язку чи безпосередньо податкового органу, про наявність адресованої йому кореспонденції за період відсутності.

Будь-яких доказів вчинення зазначених дій позивачем не надано та не наведено у заяві про поновлення строку звернення до суду з даною позовною заявою.

З матеріалів позовної заяви та доданих до неї документів судом не встановлено, а представником позивача в клопотанні про поновлення строку звернення до суду не вказано на наявність поважних причин пропуску шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин, що дає підстави для висновку про неповажність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

За нормами ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з ч. 15 ст. 171 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 8. ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи наведене та перевіривши повідомлені представником позивача підстави поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання їх поважними та дійшов висновку про те, що дана позовна заява подана з пропуском встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, а тому підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 240, 241, 243 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1903 від 20.08.2018 залишити без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003; ).

Суддя Баб`юк П.М.