Справа № 600/4982/21-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2022-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/4982/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування постанови.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Управління Держпраці у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №1941/24-13-07-05//ТД-ФС/010 від 14.07.2021.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначила, що постанова про накладення штрафу є необґрунтованою та протиправною, оскільки прийнята відповідачем не на підставі, у спосіб та у межах повноважень, встановлених чинним законодавством. Так, під час вирішення питання про притягнення позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України відповідач прийшов до висновку про порушення позивачем законодавства тільки на підставі акту про проведення фактичної перевірки Головного управління ДПС у Чернівецькій області. При цьому, відповідачем не було враховано, що 17.05.2021 між нею та працівником ОСОБА_2 укладено трудовий договір і у той же день, о 19 год. 01 хв., подано до Головного управління ДПС у Чернівецькій області повідомлення про прийняття працівника на роботу.

З огляду на вказані обставини позивач зазначає, що здійснений нею допуск працівника до роботи до направлення повідомлення прийняття працівника на роботу уповноваженому органу не є підставою для накладення штрафу у відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Враховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити у повному обсязі.

Управління Держпраці у Чернівецькій області подало до суду відзив, в якому вказувало, що оскаржувана постанова прийнята правомірною та є такою, що не підлягає скасуванню.

В обґрунтування заперечень, відповідач зазначав, що від Головного управління ДПС у Чернівецькій області отримано матеріали фактичної перевірки, в яких зафіксовано використання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 найманої праці без укладення трудового договору.

За наслідками вивчення акту фактичної перевірки відповідачем встановлено, що реалізацію алкогольних напоїв за адресою: АДРЕСА_1 здійснювала громадянка ОСОБА_2 , яка на момент проведення перевірки посадовими особами Головного управління ДПС у Чернівецькій області не перебувала у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Відповідно до наданих податковим органом матеріалів відповідачем встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 17.05.2021 подала до Головного управління ДПС у Чернівецькій області повідомлення про прийняття працівника ОСОБА_2 на роботу.

З огляду на вказані обставини відповідач вважає, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 порушено ст. 24 КЗпП України «Укладення трудового договору» та постанову Кабінету Міністрів України від 17 червня 2021 року №413, а саме не дотримано установленого законодавством порядку прийняття працівників на роботу, за що передбачена відповідальність у вигляді штрафу.

Стосовно посилання позивача про порушення строків повідомлення про отримання документів з Головного управління ДПС у Чернівецькій області та розгляду справи відповідач зазначає, що ним у відповідності до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 дотримано встановлені строки.

У зв`язку з наведеним, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У вступному слові представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити адміністративний позов з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в вступному слові заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Після виступу сторін із вступним словом, учасниками справи подано до суду заяви про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 05.08.2020 року.

Свою діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює у магазині, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач здійснює наступні види діяльності: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

17.05.2021 посадовими особами Головного управління ДПС у Чернівецькій області проведена фактична перевірка господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яку вона здійснює у магазині за адресою АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт №19441/24-13-07-05/ НОМЕР_1 від 25.05.2021.

Під час фактичної перевірки контролюючим органом встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 законодавства про працю, зокрема фактичний допуску до роботи ОСОБА_2 без належного оформлення документів.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 №649-р «Про заходи, спрямовані на деталізацію відносин у сфері зайнятості населення», 27.05.2021 Головне управління ДПС у Чернівецькій області листом № 4833/5/24-13-07-05 направило на адресу Управління Держпраці у Чернівецькій області матеріали фактичних перевірок, в тому числі фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по яких, як зазначено в листі, вбачається використання найманої праці, а саме фактичного допуску до роботи без належного оформлення документів (по одній особі) встановлених ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Вказаний лист із додатками на 6 аркушах отримано Управлінням Держпраці у Чернівецькій області 01.06.2021, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції за вхідним номером № 2256/0/1-21.

04.06.2021 Управлінням Держпраці у Чернівецькій області направлено позивачу повідомленням про отримання документів, яким позивача проінформовано про одержання від Головного управління ДПС у Чернівецькій області 01.06.2021 акту фактичної перевірки №19441/24-13-07-05/ НОМЕР_1 від 25.05.2021 для розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю.

Доказів вручення позивачу повідомлення, відповідач до суду не надав.

За результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акту про проведення фактичної перевірки з питань дотримання роботодавцем законодавства Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 25.05.2021 №1941/24-13-07-05/ НОМЕР_2 , керуючись абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, 14.07.2021 відповідачем винесено постанову №1941/24-13-07-05//ТД-ФС/010, якою на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 60000,00 грн.

Із змісту оскаржуваної постанови видно, що на підставі висновків акту фактичної перевірки від 25.05.2021 №1941/24-13-07-05/ НОМЕР_2 відповідачем встановлено порушення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 законодавства про працю, зокрема: на момент проведення фактичної перевірки в магазині за адресою АДРЕСА_1 реалізацію алкогольних напоїв здійснювала громадянка ОСОБА_2 , яка на момент проведення перевірки не перебувала у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Водночас фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала повідомлення про прийняття працівника ОСОБА_2 на роботу (додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413) до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (Чернівецька ДПІ) 17.05.2021 о 19.01 год.

З огляду на наведене, відповідачем зроблено висновок, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в порушення ст. 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 допустила до роботи ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин.

З матеріалів справи видно, що оскаржувану постанову отримано позивачем 19.07.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вважаючи постанову про накладення штрафу протиправною, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон N 877-V), Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96), Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами), та фізичними особами, які використовують найману працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 (далі - Порядок 3 823).

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

З аналізу чинного законодавства видно, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Частиною 1 ст. 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 затверджено Порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу.

У вказаному Порядку визначено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів:

засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису;

на паперових носіях разом з копією в електронній формі;

на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Частиною 1 ст. 259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом № 877-V.

Згідно зі ст. 1 Закону № 877-V заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

У частинах 4 та 5 ст. 2 Закону № 877-V передбачено, що заходи контролю здійснюються, серед інших, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами. Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин дванадцятої - чотирнадцятої статті 4, частини одинадцятої статті 4-1, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої, шостої та десятої статті 7, статей 9, 10, 12, 19, 20, 21 цього Закону.

Частинами 2, 3 ст. 7 Закону № 877-V визначено, що на підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою. У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Згідно з п.п. 6, 9 п. 4 Положення № 96 від 11.02.2015, Державна служба України з питань праці (Держпраці) відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю встановлено Порядком № 823.

Згідно п. 5 Порядку № 823 підставами для здійснення інспекційних відвідувань є:

1) звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4) рішення суду;

5) повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин;

6) інформація:

ДПС та її територіальних органів про: невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень; факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилася на 20 і більше відсотків; фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) інформація профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлені у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю;

8) доручення Прем`єр-міністра України;

9) звернення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини;

10) запит народного депутата України;

11) невиконання вимог припису інспектора праці.

Отже, п. 5 Порядку № 823 встановлено перелік підстав для проведення інспекційного відвідування, який є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Частиною 4 ст. 265 КЗпП України визначено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

У пункті 1 та 2 Порядку (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису; акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників; акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування; акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Відповідно до ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Застосування до суб`єкта перевірки попередження регламентовано пунктом 16 Порядку № 823, в якому зазначено, шо за результатами інспекційного відвідування складається акт інспекційного відвідування і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю та штраф є окремими видами відповідальності особи, яка використовує найману працю, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Вказані види відповідальності за своєю правовою природою належать до такого виду юридичної відповідальності як адміністративна відповідальність.

При цьому, винесення попередження роботодавцю або накладення штрафу на нього залежить від перебування юридичної особи чи фізичної особи - підприємця, яка використовує найману працю, на певній системі оподаткування.

Разом з тим, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України як шляхом винесення попередження, так і шляхом накладення штрафу, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Водночас, абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України не передбачає застосування штрафу до суб`єкта господарювання у зв`язку з відсутністю повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Як зазначалося вище, за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акту фактичної перевірки Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 25.05.2021 №1941/24-13-07-05/ НОМЕР_2 , керуючись абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, 14.07.2021 відповідачем винесено постанову №1941/24-13-07-05//ТД-ФС/010, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 60000,00 грн.

Приймаючи оскаржувану постанову відповідач виходив з того, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в порушення ст. 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 17.06.2015 допустила до роботи ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин.

З матеріалів справи видно, що 17.05.2021 між позивачем та ОСОБА_2 укладено трудовий договір, на умовах якого остання зобов`язувалася виконувати обов`язки продавця.

Згідно квитанції № 2 від 17.05.2021, повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника ОСОБА_2 на роботу подано позивачем 17.05.2021 о 19 год. 01 хв.

Із змісту письмових пояснень ОСОБА_2 від 17.05.2021, відібраних посадовими особами ГУ ДПС в Чернівецькій області, видно, що ОСОБА_3 працює у позивача продавцем з 17.05.2021.

З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що відсутність повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу не свідчить про те, що між працівником та роботодавцем не оформлено трудовий договір, оскільки законодавець не пов`язує чинність трудового договору із наявністю відповідного повідомлення. При цьому суд звертає увагу що вказане повідомлення було надіслано на адресу ГУ ДПС у Чернівецькій області.

З урахуванням зазначеного, відсутні підстави вважати доведеним факт допуску позивачем працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Таким чином, суд вважає, що оскаржувана про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення є протиправною та підлягає скасуванню.

Під час розгляду справи відповідач не надав доказів, які спростовують встановлені вище факти.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи відповідача про правомірність оскаржуваної постанови суд не бере до уваги, оскільки вони спростовується обставинами встановленими під час розгляду справи по суті.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Оскільки позов задоволено повністю, суд стягує з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 241 та 246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 14.07.2021 № 1941/24-13-07-05//ТД-ФС/010.

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у розмірі 908,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернівецькій області.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - Управління Держпраці у Чернівецькій області (вул. Зелена, 3, м. Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький