Справа № 420/18181/21
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2022-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/18181/21
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадженняадміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

30 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним припинення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Одеській області з 09 грудня 2019 року виплати позивачу, пенсії, яка перерахована та нарахована відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 420/5553/19 (з урахуванням окремих ухвал суду від 02 березня та 05 жовтня 2020 року у цій справі);

- протокол (рішення) № 62 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області від 26 квітня 2021 року щодо припинення виплати пенсії позивачу скасувати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області, починаючи з 09 грудня 2019 року поновити виплату позивачу, пенсії, яка перерахована та нарахована відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 420/5553/19 (з урахуванням окремих ухвал суду від 02 березня та 05 жовтня 2020 року у цій справі) у розмірах, встановлених протоколом (рішенням) № 62 від 09 жовтня 2020 року, з врахуванням вже отриманих виплат;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області, починаючи з 09 грудня 2019 року нарахувати та виплатити позивачу, компенсацію втрати доходів у зв`язку із несвоєчасною її виплатою;

- частину суми неотриманої пенсії за 12 місяців виплатити позивачу, одночасно з першою поточною пенсією;

- виплату пенсії позивачу в межах одного місяця звернути до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 по справі № 420/5553/19 протоколом (рішенням) № 62 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено перерахунок пенсії від 09 жовтня 2020 року позивача та було остаточно встановлена пенсія: - з 02.09.2018 року - 179190,12 грн., де: 178559,32 грн. - основний розмір середнього заробітку; 50,00 грн. - цільова допомога інвалідами II групи; 580,80 грн. - підвищення інвалідами I групи;

- з 01.01.2019 року - 200221,35 грн., де: 199572,55 грн. - основний розмір пенсії від середнього заробітку; 50,00 грн. - цільова допомога інвалідам війни II групи: 598,80 грн. - підвищення інвалідам війни II групи;

- з 01.01.2020 року 226013, 01 грн. де: основний розмір від середнього заробітку 225255, 41 гривен.; 50,00 грн. - цільова допомога інвалідам війни II групи: 707,60 грн. - підвищення інвалідам війни II групи.

З 01 листопада 2020 року по 30 квітня 2021 року відповідачем нараховувалась та я отримував пенсію у розмірі - 226013,01 грн. де: основний розмір від середнього заробітку 225255, 41 гривен.; 50,00 грн. цільова допомога інвалідам війни II групи; 707,60 грн. - підвищення інвалідам війни II групи.

Доплата пенсії за період з 02 вересня 2018 року по 31 жовтня 2020 року в сумі 3 207 457,82 грн. Відповідачем з початку була включена до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

При цьому поточна заборгованість по пенсійним виплатам iз вказаної вище суми за період з 09 грудня 2019 року по 31 жовтня 2020 року, яка виникла внаслідок виконання окремих ухвал суду у справі № 420/5553/19 позивачу на загальну суму 582371,22 грн. виплачена не була.

Позивач зазначає, що після перевірки його пенсійної справи в порядку контролю управлінням пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області розмір його пенсії переглянуто, оскільки судовим рішенням не зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України щодо подальшої (після 08 грудня 2019 року) виплати перерахованої пенсії.

Так, відповідач протоколом (рішенням) № 62 вiд 26 квітня 2021 року з 01 травня 2021 року припинив виплату пенсії в належному розмiрi, та з цього часу виплачує позивачу пенсію, основний розмір 21699,47 грн. якої встановлений під час призначення пенсії, тобто з 26 листопада 2010 року.

Також, відповідач протиправно поточну заборгованість у розмірі 582371,22 грн. скасував, а так заборгованість, яка була включена до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою на суму 3 207 457,82 грн. протиправно відповідачем зменшено до 2 625 086, 59 грн.

Позивач зазначає, що вказаними діями та рішенням відповідача порушено його законні права та інтереси.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року по справі № 420/5553/19 зобов`язано Головне управління провести перерахунок пенсії за вислугою років, без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яку обчислити з посадового окладу та інших складових, а також вчинити певні дії у вигляді виплати відповідної заборгованості з 02.09.2018 року по час проведення такого перерахунку з урахуванням вже отриманих виплат.

11.11.2019 року Головним управлінням було проведено позивачу перерахунок пенсії за вислугу років за період з 02.09.2018 року по 09.12.2019 року в порядку, який був встановлений рішенням суду (з урахуванням наступних перерахунків). В результаті перерахунків розмір пенсії позивача з 02.09.2018 року становив 179190,12 грн., з 01.01.2019 року - 200221,35 грн.

За період з 02.09.2018 року по 08.12.2019 року (на час набрання чинності рішенням суду) нараховано доплату в загальному розмірі 2625086,59 грн. Інформація про виконання рішення суду внесена до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Оскільки рішення суду від 06.11.2019 року по справі № 420/5553/19 виконано в повному обсязі, з 09.12.2019 року пенсію встановлено в розмірі 22330,27 грн.

Відповідач зазначає, що рішенням суду від 06.11.2019 року не зобов`язано Головне управління здійснювати подальшу виплату пенсії в розмірі, обчисленому із заробітної плати та встановлених судом складових без обмеження максимальним розміром, а зобов`язано вчинити певні дії у вигляді виплати заборгованості з 02.09.2018 року по час проведення такого перерахунку з урахуванням вже отриманих виплат. У зв`язку з цим, з 09.12.2019 року пенсію розраховано на підставі довідки від 05.12.2016 року № 1532, яка досліджена під час розгляду справи. З 01.05.2021 року розмір пенсії позивача становить 22457,07 грн.

Відповідач вважає, що діяв у межах та у спосіб передбачений законом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 рокупозов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправним зменшення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Одеській області з 09 грудня 2019 року виплати ОСОБА_1 , пенсії, яка перерахована та нарахована відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 420/5553/19 (з урахуванням окремих ухвал суду від 02 березня та 05 жовтня 2020 року у цій справі).

Скасовано протокол (рішення) № 62 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області від 26 квітня 2021 року щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області, починаючи з 09 грудня 2019 року поновити виплату ОСОБА_1 , пенсії, яка перерахована та нарахована відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 420/5553/19 (з урахуванням окремих ухвал суду від 02 березня та 05 жовтня 2020 року у цій справі) у розмірах, встановлених протоколом (рішенням) № 62 від 09 жовтня 2020 року, з врахуванням вже отриманих виплат.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області, починаючи з 09 грудня 2019 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсацію втрати доходів у зв`язку із несвоєчасною її виплатою.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області, частину суми неотриманої пенсії за 12 місяців виплатити ОСОБА_1 одночасно з першою поточною пенсією.

Виплату пенсії ОСОБА_1 в межах одного місяця звернути до негайного виконання.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням,Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської областіподалоапеляційну скаргу, в якій ставиться про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно до вимог ст.311 КАС Українисуд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргане підлягає задоволеннюз наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Позивач є військовим пенсіонером та з 06.08.2008 року отримує пенсію за вислугу років, пенсія призначена та виплачується ГУ ПФУ в Миколаївській області. Основний розмір пенсії встановлено в розмірі 80% грошового забезпечення.

Позивач має статус ветерана війни - учасника бойових дій, та ветерана військової служби.

19.11.2020 року на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 року по справі 400/3361/20 відповідачем виготовлено на направлено до ГУ ПФУ в Миколаївській області довідку №9/1/266.

01.07.2021 року позивач отримав та ознайомився із довідкою від 19.11.2020 року №9/1/266, та знайшов суттєві розбіжності у визначенні розміру складових грошового забезпечення, які обчислив відповідач для проведення перерахунку пенсії позивача з 01.04.2019 року за останньою посадою перед звільненням з військової служби.

Позивач зазначає, що надбавка за особливості проходження військової служби та надбавка за класну кваліфікацію визначена у значно меншому розмірі, ніж розмір, який був визначений у первинних документах для призначення пенсії у 2008 році і який враховувався при розрахунку розміру пенсії, і фактичної виплати пенсії протягом 2008-2018 рр.

У довідці від 19.11.2020 року №9/1/266 внесені складові додаткових видів грошового забезпечення, з якими не погоджується позивач:

-Надбавка за особливості проходження служби 65%;

-Надбавка за кваліфікацію 5,0%.

При цьому відповідно до грошового атестату ЗС №413463, виданий ВЧ А0224 при звільненні з військової служби у серпні 2008 року надбавка за виконання особливо важливих завдань визначена у розмірі 100% від По, ОВЗ, НВР. Також в довідці для проведення підвищення пенсії за вислугу років від 26.06.2012 року №355 відповідачем дана надбавка визначена також у розмірі 100% від ПО,ОВЗ та НВР.

Відповідно до постанови Центрального районного суду м. Миколаєва по справі 2-ар/1423/258/2011 розмір даної надбавки підтверджений також судовим рішенням. Крім того, даний розмір надбавки був обчислений і відповідачем для виплати пенсії позивача, та враховувався ГУ ПФУ в Миколаївській області під час виплати пенсії позивача.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва по справі 2-ар/1423/258/2011 від 09.03.2016 року роз`яснено постанову від 16.03.2012 року, в якій роз`яснено «відповідно до цієї постанови пенсія позивачеві має обраховуватись, виходячи з розміру надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також інших видів грошового забезпечення, що підлягають врахуванню під час призначення пенсії.».

Оскільки надбавка за особливості проходження служби у розмірі 100% виплачувалась йому при проходженні служби, врахована у даному розмірі у фінансових документах, виданих при звільненні врахована під час підвищення пенсії з 2021 року, враховувалась при виплаті пенсії органами ПФУ протягом 2008-2018 рр. та її розмір підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили, позивач вважає, що в такому розмірі вона повинна бути встановлена і в довідці від 19.11.2020 року №9/1/266 та врахована під час перерахунку та виплати пенсії на підставі цієї довідки.

Відповідно до фінансових документів, які видані позивачу при звільненні з військової служби йому було встановлено 1 клас за класну кваліфікацію, підтверджується грошовим атестатом та довідкою про розмір грошового забезпечення при звільненні за останньою штатною посадою.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 року по справі 1423/1304/2011 підтверджено право позивача на грошову винагороду за кваліфікацію 1 класу у розмірі 8% від посадового окладу. Рішення суду набрало законної сили у встановленому порядку. Саме цей розмір надбавки за класну кваліфікацію враховувався протягом 2008-2018 рр. при обчисленні грошового забезпечення та виплаті пенсії.

Тому позивач вважає протиправним визначення у довідці від 19.11.2020 року №266 розмір надбавки за класну кваліфікацію 5%, замість правильної та належної позивачу в розмірі 8%, та зазначає, що у відповідача при проведенні перерахунку відсутні правові підстави змінювати саме відсотковий розмір додаткових видів грошового забезпечення, якщо такі не скасовані відповідним рішенням Уряду і фактично виплачуються діючим військовослужбовцям.

Таким чином, у довідці повинні бути вказані додаткові види грошового забезпечення, які виплачуються військовослужбовцям на даний час, а відсотковий розмір надбавок повинен бути вказаний в розмірі вказаному на момент звільнення з військової служби відповідно до первинних фінансових документів виданих при звільненні та відповідно в розмірах встановлених судовими рішеннями, які набрали законної сили у відповідному порядку.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстомКонституції Україниможна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідач факт припинення страхових виплат позивачу з 01 червня 2016 року не заперечує.

Так, колегія суддів зазначає, що статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі Суханов та Ільченко проти України (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чині будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чині), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Як встановлено матеріалами справи, позивачу призначено пенсію в розмірі 90% суми місячного (чинного) заробітку згідно зі статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Так, пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих було визначено статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ).

Згідно із частиною 2 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Частиною 12 ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з ч.17 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Отже на момент призначення позивачу пенсії порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені у частинах 12 та 17 статті 50-1 Закону України Про прокуратуру №1789-ХІІ.

14 жовтня 2014 року прийнято новий Закон України Про прокуратуру № 1697-VІІ (далі Закон №1697-VІІ), який набрав чинності з 15 липня 2015 року.

Відповідно до частини 20 статті 86 Закону №1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону №1697-VІІ попередній Закон України Про прокуратуру із змінами частково втратив чинність, окрім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1 Закону.

У рішенні Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року №5-р/2018 зазначено, що положення частини 1 статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності. Зміст права громадян на соціальний захист, гарантований ст.46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч.1 ст.3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст.48). На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. У разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб.

Новий порядок призначення та виплати пенсій, встановлений Законами України від 02 березня 2015 року №213-VІІ, від 28 грудня 2014 року №76-VІІІ та від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання ними чинності, а тому до даних спірних правовідносин слід застосовувати норми ст.50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), оскільки редакції вказаних законів звужують права позивача в частині розміру пенсії.

Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №826/8546/18 залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року, якими визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури та зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)/2019 у справі №3-209/2018 (2413/18, 2807/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 установлено такий порядок виконання цього Рішення:

- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

« 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

У своєму рішенні від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 Конституційний суд України зазначив, що працівник прокуратури, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, набуває право на отримання пенсії. Пенсійне забезпечення таких працівників здійснюється відповідно до статті 86 Закону.

Конституційний Суд України констатував, що питання пенсійного забезпечення прокурорів, у тому числі умови та порядок перерахунку призначених їм пенсій, має визначати Верховна Рада України законом, а не Кабінет Міністрів України підзаконним актом.

Отже, посилання відповідача на відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії.

Як встановлено судом, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 по справі № 420/5553/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яку обчислити з посадового окладу (військовий прокурор Белградського гарнізону (нині Білгород-Дністровського гарнізону) відповідно до частини третьої та пункту 11 частини п`ятої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 1774-VІІІ від 06.12.2016 та № 1798-VІІІ від 21.12.2016) у розмірі півтора (1,5) 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; окладу за військове звання (підполковник юстиції) відповідно до додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» у розмірі 0,8 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) - 1410 гривень; надбавки за вислугу років, відповідно до пункту 1 розділу IV наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (45%); надбавки за службу в умовах режимних обмежень - 15% посадового окладу; інших виплат (надбавка за виконання особливо важливих завдань або за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, згідно з постановою КМУ №505 від 31.05.2012 року у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за вислугою років; місячної премії, згідно з Постановою КМУ №505 від 31.05.2012 року у розмірі 40% суми грошового забезпечення, 1/12 матеріальної допомоги на оздоровлення, яка обчислюється з середньомісячного розміру грошового забезпечення; 1/12 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, яка обчислюється з середньомісячного розміру грошового забезпечення; індексації заробітної плати; надбавки ОУП, яка обчислюється шляхом множення загального розміру інших виплат (без посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років) та коефіцієнту підвищення посадового окладу та надбавки до нього за класний чин, розрахований відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства Фінансів України №226/509 від 11.08.2003 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вчинити певні дії у вигляді виплати ОСОБА_1 відповідної заборгованості з 02.09.2018 року по час проведення такого перерахунку з урахуванням вже отриманих виплат.

На виконання зазначеного рішення суду протоколом (рішенням) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 62 щодо перерахунку пенсії від 09 жовтня 2020 року остаточно встановлена пенсія ОСОБА_1 .

В подальшому позивач не звертався до суду за перерахунком пенсії, а передбачені законом підстави для самостійного здійснення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області перерахунку пенсії позивача відсутні. Таким чином відповідач протиправно провів перерахунок пенсії позивача за протоколом (рішенням) № 62 від 26 квітня 2021 року зменшивши пенсію останнього.

З огляду на викладене позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним зменшення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Одеській області з 09 грудня 2019 року виплати позивачу, пенсії, яка перерахована та нарахована відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 420/5553/19 (з урахуванням окремих ухвал суду від 02 березня та 05 жовтня 2020 року у цій справі) та скасування протоколу (рішення) № 62 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області від 26 квітня 2021 року щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області, починаючи з 09 грудня 2019 року поновити виплату ОСОБА_1 , пенсії, яка перерахована та нарахована відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 420/5553/19 (з урахуванням окремих ухвал суду від 02 березня та 05 жовтня 2020 року у цій справі) у розмірах, встановлених протоколом (рішенням) № 62 від 09 жовтня 2020 року, з врахуванням вже отриманих виплат підлягають задоволенню.

Так, колегія суддів зазначає, що відповідно абз.2 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та Перехідні положення, Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» у разі, якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.06.2003 року № 1058-IV, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

За приписами статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Як вже зазначалось відповідач протиправно провів перерахунок пенсії позивача за протоколом (рішенням) № 62 від 26 квітня 2021 року зменшивши пенсію останнього до 22457,07 грн.

З вищеописаних норм чинного законодавства слідує, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час.

Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку держави представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З огляду на викладене позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області, частину суми неотриманої пенсії за 12 місяців виплатити ОСОБА_1 , одночасно з першою поточною пенсією підлягає задоволенню, про що вірно встановлено судом.

Щодо позовної вимоги нарахувати та виплатити з 09 грудня 2019 року компенсацію втрати доходів у зв`язку із несвоєчасною її виплатою колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 2 Закону №2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з пунктами 5, 7 Порядку №159, сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Таким чином, кошти, які підлягають нарахуванню у порядку компенсації громадянину частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер, дія вищенаведених нормативних актів поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19.12.2011 (справа №6-58цс11), від 11.07.2017 (справа №21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03.07.2018 (справа №521/940/17), а також у постанові від 29.04.2020 (справа №420/2093/16-а) та інших.

Зазначену правову позицію Верховного Суду суд враховує при вирішенні даного судового спору відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Таким чином, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

За наведених обставин, відповідач у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати пенсії, право позивача на яку встановлено судовим рішенням в іншій справі, повинен був здійснити нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у порядку, передбаченому Законом №2050-ІІІ та Порядком №159.

З огляду на наведене вище, суд вважає, що матеріалами справи підтверджується наявність у позивача права на відповідну компенсацію втрати частини доходів, а сума компенсаційних виплат має бути розрахована відповідачем самостійно, згідно з алгоритмом, визначеним Законом №2050-ІІІ та Порядком №159.

Покликання відповідача на порушення позивачем строків звернення до суду з цим позовом суд відхиляє як безпідставні.

Суд повторює, що за приписами частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а (№11-345апп19) відзначила, що визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

За таких обставин позов підлягає задоволенню, як вірно зазначено судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.