Справа № 400/4813/21
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/4813/21

Категорія: 111060000 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; скасування вимоги від 11.02.2021 № Ф-11985-13 та інших податкових вимог; задоволення скарги позивача від 08.04.2021,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Миколаївській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними дій по винесенню вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2021 р. № Ф-11985-13, скасування вимоги та будь-яких податкових вимог, що могли бути складені ГУ ДПС щодо сплати єдиного внеску в сумі 3300,00 грн щодо позивача; скаргу позивача до ДПС вважати задоволеною і зобов`язати внести коригування до особового рахунку позивача шляхом виключення з особового рахунку платника податків та інформаційно-аналітичних баз ДПС недоїмки з єдиного внеску в сумі 3300,00 грн. задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2021 р. № Ф-11985-13.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Миколаївській області видалити з інтегрованої картки платника податку ОСОБА_1 дані про наявність боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 3300,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн 00 коп.) на користь ОСОБА_1 .

До ухвалення рішення позивач заявив про понесені ним витрати на правову допомогу, докази розміру якої будуть надані після прийняття судового рішення в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України.

20.12.21 р. позивач подав до суду першої інстанції відповідні докази, а саме: копії договору про надання правової допомоги від 06.04.2021 р., додаткової угоди № 1, акта виконаних робіт від 18.10.2021 р., квитанції до прибуткового касового ордера від 17.12.2021 р. на суму 21400грн. Таким, чином, позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в сумі 21400 грн.

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 були понесені об`єктивно необхідні, документально підтверджені та обґрунтовані витрати на оплату правової допомоги, а тому такі витрати згідно ст. 134,139 КАС України підлягають стягненню з відповідача.

Додатковим рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн. (одна тисяча грн. 00 коп.) на користь ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, який витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), їх обсягом; а також значенням справи для сторони. Крім того, апелянтом зазначено, що на момент вирішення судом питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу відповідачами не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат, а тому необхідно враховувати положення ч. 6 ст. 134 КАСУ, відповідно до якого за відсутності ініціативи з боку іншої сторони суд не має права встановлювати такі обставини самостійно (за власною ініціативою), а отже і зменшувати розмір витрат, що підлягають стягненню.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст. 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи ціну позову та конкретні обставини справи, яка не є складною, суть виконаних послуг, прийшов до висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 21400 грн. є надмірною. Саме тому, з урахуванням принципу справедливості і складності справи, обсягу опрацьованого матеріалу, вважає за необхідне присудити на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.

Надаючи оцінку доказам підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

За вимогами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом частин другої - п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз вищенаведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Як вбачається з матеріалів справи 06.04.2021 року, між адвокатом Головченко О.А. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги.

За умовами договору від 06.04.2021 року, адвокат Головченко О.А. надає правову допомогу ОСОБА_1 , з-поміж іншого в частині представленні інтересів в державних органах, органах місцевого самоврядування, правоохоронних органах, податкових органах, органах державної виконавчої служби, в органах нотаріату, в судах (в тому числі загальних, адміністративних, господарських юрисдикцій, апеляційних, касаційних інстанціях), а ОСОБА_1 зі свого боку зобов`язується прийняти надану правову допомогу та завчасно оплатити таку допомогу (гонорар).

Додатковою угодою №1 від 06.04.2021 року до договору про надання правничої допомоги від 06.04.2021 року визначено, що у зв`язку з необхідністю надання ОСОБА_1 професійної правничої допомоги щодо оскарження нарахування єдиного внеску у сумі 3300 грн. та необхідністю здійснення оплати гонорару за виконання адвокатом Головченко О.А. договору від 06.04.2021 сторони встановили гонорар адвоката у сумі 800 грн. за одну годину роботи адвоката; а також визначили, що гонорар за направлення адвокатського запиту складає 1000грн./шт.

Згідно акту виконаних робіт від 18.10.2021 року до Додаткової угоди №1 від 06.04.2021 року, договору про надання правничої допомоги від 06.04.2021 року адвокат Головченко О.А. надав ОСОБА_1 правничу допомогу в процесі адміністративного оскарження заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 3300грн., а саме: було складено скаргу, на яку витрачено 5 годин; направлялись адвокатські запити: №269/21 від 07.06.21 р. - 1000 грн., №282/21 від 06.10.21 р. - 1000 грн., №283/21 від 07.10.21 р. - 1000 грн. Також в процесі оскарження в Миколаївському окружному адміністративному суді заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 3300 грн. адвокатом були здійснені такі роботи та в такий затрачений час: консультування ОСОБА_1 з питань оскарження вимоги зі заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 3300 грн.: 08.04.21 р., - 30 хв., 05.10.21 р. - 30 хв., а загалом - 1 год.; складання та подача позову: підготовка - 2 год., складання - 6 год., а всього - 8 год.; ознайомлення з відзивом ГУ ДПС в Миколаївській області - 30 хв.; ознайомлення з відзивом ДПС України - 30 хв.; складення відповіді на відзив - 5 год., його направлення відповідачам - 1 год., а всього - 6 год.; прибуття в судове засідання: 28.01.21 р. - 1 год., 05.10.21 р. - 1 год., а всього - 2 год.

Виконавець витратив на надання правничої допомоги, передбаченої у п.1, п.п.3.1-3.6 даного Акту, загалом 23 (двадцять три) години робочого часу, а також направив три адвокатські запити, передбачені п.п. 2.1-2.3 Акту.

Сторони погодили, що загальна вартість наданої виконавцем замовнику правничої допомоги склала 21400 гривень.

Так, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, колегія суддів зазначає, що консультування клієнта з питань оскарження вимоги, підготовка позовної заяви та її складення - фактично охоплюються виконаною роботою щодо підготовки позову; ознайомлення з відзивами ГУ ДПС у Миколаївській області та ДПС України, складення відповіді на відзив та його направлення відповідачам - також фактично охоплюються виконаною роботою щодо підготовки відповіді на відзив а тому, не є такими, що потребують значного часу.

До того ж, щодо складання відповіді на відзив, то колегія суддів зазначає, що він міститься на 4 аркушах, на час розгляду справи обставини справи, правові підстави позову не змінювалися, відповідь на відзив фактично обґрунтована доводами адміністративного позову, текстова редакція відповіді на відзив має незначні відмінності від адміністративного позову, тобто не потребувало витрат значних зусиль.

Також, колегія суддів зазначає, що дана справ є справою незначної складності, а з матеріалів справи вбачається, що її розгляд відбувся у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо необхідності стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

Доводи апелянта, що відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України суд не має права зменшувати розмір витрат за власною ініціативою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при вирішенні спору має враховуватися остання правова позиція, викладена Верховним Судом.

Так, Верховним Судом у постанові від 30.07.2021 року у справі № 560/5990/21, висловлено позицію, згідно якої «…відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Як зазначалось, відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не подав, тому суд самостійно при ухваленні додаткового рішення встановив співмірність заявленої суми витрат на правничу допомогу в розмірі: 10000,00 грн., зменшивши її до 5000,00 грн.»

Таким чином, судом касаційної інстанції встановлено право іншої сторони подати відповідні заперечення та можливість суду встановити співмірність заявленої суми витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані у цій справі документи вказують на неспівмірність витрат на оплату послуг зі складністю справи, зокрема ціни позову у розмірі 3300 грн., суті виконаних послуг, а тому на підставі наведеного у сукупності, враховуючи предмет позову та зміст і характер наданих послуг, з огляду на незначну складність спору та невеликий обсяг доказів, колегія суддів погоджується, що співмірними витратами на послуги адвоката під час розгляду даної справи в суді першої інстанції є 1000 грн.

Отже, суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 22 лютого 2022 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова