Справа № 160/23572/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Лозицька І.О., розглянувши в письмовому провадженні заяву про забезпечення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими особами № ДН5475/1414/АВ-ФС/185 від 10 вересня 2021 року у сумі 300000,00 грн.
Позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій ФОП ОСОБА_1 просить суд:
В обґрунтування даної заяви про забезпечення позову зазначено, що 12.07.2021 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області відповідно до наказу від 12.07.2021 року № 1116-П на підставі порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженого постановою КМУ від 21.08.2019 року № 823 на підставі рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування, прийнятого за результатами аналізу інформації, отриманої із інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, на виконання окремого доручення т.в.о. голови Держпраці від 02.07.2021 року №Д-233/1/4.1-21 було проведено позаплановий захід зі здійснення державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
15.07.2021 року на підставі акту від 15.07.2021 року № ДН5475/1414/АВ відповідачем винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ДН5475/1414/АВ-ФС/185, якою вирішено накласти на позивача штраф у розмірі 300000,00 грн. за фактичний доступ 5 працівників до роботи без оформлення трудового договору.
Вказана постанова пред`явлена до примусового виконання та постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. від 09.02.2022 року ВП №68588690 відкрито виконавче провадження з її примусового виконання.
Позивач вважає, що виконання оскарженої постанови може істотно ускладнити поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся у разі задоволення позовних вимог за результатами розгляду справи по суті.
При невжитті заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку, майбутнє рішення суду при задоволенні позовних вимог не буде вважатись ефективним способом захисту права і в розумінні національного законодавства України, і згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Проаналізувавши доводи заяви про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд вважає вказану заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За приписами ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Системний аналіз вимог наведених норм дає підстави для висновку, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, це, зокрема, надання позивачеві тимчасової правової охорони його правам та інтересам до певного часу, а саме - до вирішення спору. Забезпечення позову може вживатися, коли невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення та вплинути на ефективний судовий захист. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації прав позивача (позовних вимог) у разі задоволення позову.
Значення інституту забезпечення позову в КАС України полягає в тому, що цим інститутом захищаються законні права/інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.
При цьому, забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.
Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.
Зокрема, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.
Тобто, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
При цьому, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч. 4 ст. 150 КАС ).
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо тимчасової охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача та забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення (в разі прийняття рішення на користь позивача). В тому числі метою забезпечення позову є запобігання потенційним труднощам у подальшому при виконанні такого рішення.
Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголосив на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі № 1-33/2004 зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.
Отже, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову. Суд, також, враховує співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Згідно приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
Розглядаючи дану заяву позивача, судом встановлено, що 12.07.2021 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області відповідно до наказу від 12.07.2021 року № 1116-П на підставі порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженого постановою КМУ від 21.08.2019 року № 823 на підставі рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування, прийнятого за результатами аналізу інформації, отриманої із інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, на виконання окремого доручення т.в.о. голови Держпраці від 02.07.2021 року №Д-233/1/4.1-21 було проведено позаплановий захід зі здійснення державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
15.07.2021 року на підставі акту від 15.07.2021 року № ДН5475/1414/АВ відповідачем винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ДН5475/1414/АВ-ФС/185, якою вирішено накласти на позивача штраф у розмірі 300000,00 грн. за фактичний доступ 5 працівників до роботи без оформлення трудового договору.
Вказана постанова пред`явлена до примусового виконання та постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. від 09.02.2022 року ВП №68588690 відкрито виконавче провадження з її примусового виконання.
Крім того, постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. від 09.02.2022 року про арешт коштів боржника накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належить боржнику.
Суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку не зумовить фактичне вирішення справи по суті, а спрямоване на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Крім того, суд зазначає, що невжиття в даному випаду заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду та вплинути ефективний захист або поновлення порушених прав/інтересів позивача.
При цьому, суд звертає увагу, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, суд, який постановляє вжити заходи забезпечення позову, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заявленого заходу забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд приходить висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.
Суд виходить з того, що тимчасове збереження прав позивача до розгляду справи по суті (забезпечення позову), не вплине на порушення прав та інтересів відповідача, при цьому, стане ефективним судовим захистом в разі прийняття судом рішення на користь позивача.
Беручи до уваги зазначене, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.150, 151, 153, 154, 156, 243, 248, 256, 295, 297 КАС України, суд, -
Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.
Ухвала набирає чинності з 14.03.2022 року і підлягає негайному виконанню на підставі частини першої статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька