Справа № 140/3673/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 140/3673/21 пров. № А/857/17296/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Запотічного І.І., Улицького В.З.

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі №140/3673/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції - Ксензюк А.Я., час ухвалення - 11.26 год., місце ухвалення - м. Луцьк, дата складання повного тексту - 08.09.2021),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - відповідач, ГУНП у Волинській області) про визнання протиправним та скасування наказу від 12.03.2021 року №75 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції; поновлення позивача на посаді начальника сектору комунікативної превенції відділу превенції Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області; зобов`язання вирішити питання щодо призначення позивача на посаду начальника сектору комунікативної превенції відділу превенції Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області; скасування запису у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 за №9 про звільнення зі служби в поліції від 12.03.2021 року; стягнення середнього заробіоку за час вимушеного прогулу з 13.03.2021 року по день поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач до 12.03.2021 року перебував на службі в званні капітана поліції на посаді начальника сектору превентивної комунікації відділу превенції Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області. Наказом ГУНП у Волинській області від 12.03.2021 №75 о/с його звільнено зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів з 12.03.2021 року.

Позивач вважає вказаний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки з огляду на відомості отриманні з ГУНП у Волинській області щодо штатної чисельності ГУНП до та після проведення організаційно-штатних змін очевидно, що скорочення штату ГУНП у Волинській області - відсутнє, натомість мало місце перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату. Відтак, проведення організаційно-штатних змін не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

Рішенням Волинського кружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Волинській області №75 о/с від 12 березня 2021 року, в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів, капітана поліції ОСОБА_1 з посади начальника сектору превентивної комунікації відділу превенції Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, з 12 березня 2021 року. Поновити капітана поліції ОСОБА_1 на службі в органах поліції на посаді начальника сектору превентивної комунікації відділу превенції Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, з 13 березня 2021 року. Стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 55 173,50 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору превентивної комунікації відділу превенції Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, з 13 березня 2021 року та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 9 736,50 грн, підлягає до негайного виконання.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що із рішенням суду першої інстанції не погоджується, оскільки судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Суть доводів апелянта зводиться о того, що 12.01.2021 року позивач був попереджений про наступне звільнення із зазначенням причин, а саме у зв`язку зі скороченням штатів згідно з пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», 12.03.2021 та йому запропоновано вакантні посади.

Вважає, що ГУНП у Волинській області при звільненні позивача зі служби в поліції, було дотримано всі встановлені статями 62, 65, 68, 77 Закону України «Про Національну поліцію» вимоги, оскільки позивачу неодноразово пропонувалися вакантні посади з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, однак останній не надав згоду на призначення, шляхом подання відповідного рапорту.

Крім цього, відповідач приймаючи рішення про звільнення позивача зі служби в поліції, діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з дотриманням норм законодавства України.

Також вказує на те, що в даному випадку, суб`єктом владних повноважень неможливо було прийняти інше рішення, окрім звільнення «у зв`язку із скороченням штатів», оскільки позивачу неодноразово пропонувались вакантні посади з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, однак останній не надав згоду на призначення, шляхом подання відповідного рапорту.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені про дату судового засідання на офіційну електронну адресу.

Частинами другою та третьою статті 129 КАС України визначено, що учасник судового процесу повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки.

Якщо протягом дня, наступного за днем надсилання тексту повістки, підтвердження від учасника судового процесу не надійшло, секретар судового засідання складає про це довідку, що приєднується до справи і підтверджує належне повідомлення учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою з моменту складання секретарем судового засідання відповідної довідки.

Представник відповідача в судове засідання 22.02.2022 р. не прибув, у попередньому судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судове засідання не прибув, подавав заяви. Про перенесення судового засідання та не ознайомлення із матеріалами справи, за результатами розгляду яких судові засідання були відкладені на інші дати.

В судове засідання 22.02.2022 р. представник позивача не прибула, про причини неявки не повідомив, хоча була повідомлена про дату судового засідання на вказані нею електронну адресу та мобільний телефон.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності представника позивача.

Крім цього, ні позивач особисто, ні його представник впродовж усього часу перебування даної справи в суді апеляційної інстанції не надсилали, не надавали суду додаткових пояснень по суті поданої апеляційної скарги для урахування під час розгляду справи та нових доказів для дослідження.

При цьому явка представника позивача в судове засідання обов`язковою судом не визнавалась.

Також колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п. 2 ч. 5 цієї ж статті КАС України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Апеляційний суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юріон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії», заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати усі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що перебував на службі в Національній поліції по 12.03.2021 року.

Наказом ГУНП у Волинській області №143 о/с від 17.05.2019 року призначено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 начальником сектору превентивної комунікації відділу превенції Луцького відділу поліції ГУНП, з посадовим окладом 2700 гривень, звільнивши його з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції Луцького відділу поліції ГУНП.

Наказом НПУ від 15.12.2020 року №977 «Про організаційно-штатні зміни в ГУНП у Волинській області» затверджено нову організаційно-штатну структуру територіальних (відокремлених) підрозділів ГУНП у Волинській області (наказ введено в дію з 01.01.2021 року).

Відповідно до наказу ГУНП у Волинській області від 22.12.2020 №1719 року ОСОБА_1 12.01.2021 року попереджено щодо можливого наступного звільнення.

Наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області від 12.03.2021 року №75 о/с капітана поліції ОСОБА_1 , начальника сектору превентивної комунікації відділу превенції Луцького відділу поліції звільнено зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів з 12.03.2021 року.

Не погоджуючись з вищевказаним наказом позивач звернулась з позовом до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що посада начальника сектору превентивної комунікації відділу превенції після затвердження нових штатів залишилась незмінною, та не була скорочена.

Проте апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції невірними, оскільки судом порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи,

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі Закон України №580-VIII), який визначеає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з частиною 1 статті 59 вищевказаного Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України №580-VІІІ службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Згідно з частиною першої статті 60 Закону України №580-VІІІ проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що відповідно до Закону України від 05.02.2015 року «Про добровільне об`єднання територіальних громад» розпочато процес децентралізації та укрупнення територіальних громад.

Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» на території Волинської області ліквідовано 18 районів та утворено 4 райони (Луцький, Ковельський, Володимир-Волинський та Камінь-Каширський).

Наказом Національної Поліції України від 15.12.2020 року №977 «Про організаційно-штатні зміни в ГУНП у Волинській області» затверджено нову організаційно-штатну структуру територіальних (відокремлених) підрозділів поліції ГУНП, який набрав чинності з 01.01.2021 року та утворено на території області 2 районні управління поліції (Луцьке районне управління, Ковельське районне управління) та 2 районні відділи поліції (Володимир-Волинський районний відділ та Камінь-Каширський районний відділ), до складу яких увійшли 7 відділень поліції, 4 відділи поліцейської діяльності та 3 сектори поліцейської діяльності з функцією прямого підпорядкування районному управлінню (відділу) поліції за територіальним розподілом. До складу Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області увійшли: відділ поліцейської діяльності №1 (м.Рожище); відділення поліції №1 (м.Ківерці), відділення поліції №2 (м.Горохів), відділення поліції №3 (м.Луцьк).

Усі відділи та відділення ГУНП, які функціонували до 01.01.2021 р. ліквідовано, а посади у них скорочено.

Відповідно до частини 1 статті 68 Закону України №580-VIII у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

На виконання вимог вищевказаного наказу №977 від 15.12.2020 року, ГУНП у Волинській області 12.01.2021 року винесено позивачу попередження про можливе наступне звільнення та одночасно запропоновано одну з наступних вакантних посад в ГУНП:

- дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Луцького районного управління поліції ГУНП;

- дільничного офіцера поліції сектору превенції Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП;

- дільничного офіцера поліції відділу превенції Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП.

З даним попередженням про наступне звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ознайомлений 12.01.2021, про що свідчить його особистий підпис.

Відповідно до частини 3 статті 68 Закону України №580-VIII поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Пунктом 4 частини 1статті 77 Закону України №580-VIII визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області від 12.03.2021 №75 о/с капітана поліції ОСОБА_1 , начальника сектору превентивної комунікації відділу превенції Луцького відділу поліції звільнено зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів з 12.03.2021 року.

Згідно з частиною 2 статті 68 Закону України №580-VIII поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Приписами частини 3 статті 68 Закону України №580-VIII гарантована можливість працевлаштування поліцейського в будь-якому органі (закладі, установі) поліції, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, у разі скорочення його посади. Необхідним елементом щодо призначення поліцейського на іншу посаду є його згода.

Отже, з системного аналізу вищевказаної норми Закон України «Про Національну поліцію» слідує, що надання згоди поліцейського щодо призначення на посаду неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад, які пропонуються йому, з врахуванням критеріїв, визначених приписами даної статті.

Пропозиція усіх наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штату у разі реорганізації, в якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.

Як уже зазначалось апеляційним судом вище та встановлено, що 12.01.2021 позивач був попереджений про можливе наступне звільнення згідно з пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Судом також встановлено, що позивачу пропонувались наступні посади: дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Луцького районного управління поліції ГУНП; дільничного офіцера поліції сектору превенції Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП; дільничного офіцера поліції відділу превенції Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП.

Cтаттею 68 Закону України «Про Національну поліцію» не встановлено обов`язку пропонування вивільненому працівнику у зв`язку зі скороченням штатів переведення на рівнозначну посаду.

Таким чином, з аналізу вищевикладених норм вбачається, що у разі скорочення штатів, поліцейському, посада якого скорочується, повинні бути запропоновані інші посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням штатів.

Вказаний висновок обумовлюється тим, що формою волевиявлення поліцейського на призначення на іншу посаду є надання згоди. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, тобто ініціатива керівництва.

Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом надання згоди на ініціативу керівництва щодо іншої посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад виникають підстави для застосування п. 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 05.12.2018 року у справі №814/805/17, від 15.04.2020 року у справі №824/185/17-а, від 09.12.2020 року у справі №808/539/17.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, апеляційний суд приходить до висновку, що при звільненні позивача зі служби в поліції, Національною поліцією України, було дотримано встановлені статтями 62, 65, 68, 77 Закону України «Про Національну поліцію» вимоги, а саме:

- позивач був попереджений про наступне звільнення;

- позивачу було запропоновано наявні вакантні посади;

- позивач не надав згоду на призначення на запропоновані посади.

Колегія судів апеляційного суду зазначає, що порядок залишення на роботі у разі реорганізації, зміни штатного розпису поліції врегульовано спеціальною нормою - статтею 68 Закону України «Про Національну поліцію», яка і підлягає застосуванню при розгляді даної категорії спору.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач звільняючи позивача ОСОБА_1 з посади начальника сектору превентивної комунікації відділу превенції Луцького відділу поліції звільнено зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів з 12.03.2021 року керувався та діяв у межах передбачених чинним законодавством України, відповідно висновки суду першої інстанції про те, що посада начальника сектору превентивної комунікації відділу превенції після затвердження нових штатів залишилась незмінною, та не була скорочена є невірними.

Оскільки оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції у Волинській області №75 о/с від 12 березня 2021 року, в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів, капітана поліції ОСОБА_1 з посади начальника сектору превентивної комунікації відділу превенції Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, з 12 березня 2021 року є правомірним та скасуванню не підлягає, то відповідно інші вимоги позивача щодо поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування запису у трудовій книжці е підлягають задоволенню, оскільки дані вимоги є похідними.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що таке відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення відповідача є протиправними, а натомість вказують на те, що таке прийняте відповідачем обґрунтовано, з дотриманням вимог Конституції та законів України, в межах повноважень та спосіб, передбачений чинним законодавством України та підстав для визнання його протиправними та скасування не вбачається.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 317 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі №140/3673/21 - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді І. І. Запотічний
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 09.03.2022