Справа № 560/16465/21
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2022-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

14 березня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Польового О.Л. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Лісогринівецької сільської ради, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 21.09.2021 №121 "Про надання дозволу на виготовлення гр. ОСОБА_2 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею в приватну власність";

- визнати протиправною відмову відповідача щодо затвердження проєкту землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту с. Стуфчинці (кадастровий номер :01:006:0002) площею 0,1850 га для ведення особистого селянського господарства, з метою подальшої передачі у приватну власність, викладену в листі від 07.10.2021 №1592;

- зобов`язати відповідача затвердити проєкт землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту с. Стуфчинці (кадастровий номер :01:006:0002) площею 0,1850 га для ведення особистого селянського господарства, з метою подальшої передачі у приватну власність.

Позов мотивований тим, що у спірній відмові у затвердженні проєкту землеустрою зазначені підстави для відмови, що не входять до вичерпного переліку підстав, встановлених Земельним кодексом України. Крім цього, позивачка вважає, що рішенням від 21.09.2021 №121 відповідач протиправно надав дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою іншій особі відносно земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0002, яка уже сформована в Державному земельному кадастрі.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що на етапі надання дозволу на розробку проєкту землеустрою у сільської ради відсутні будь-які дані щодо характеристик земельної ділянки, яка має відводитись у власність особи. Підстави для відмови у наданні дозволу ОСОБА_2 на час прийняття рішення від 21.09.2021 №121 були відсутні. На момент звернення позивачки з заявою про затвердження проєкту землеустрою виникли спірні відносини, тому депутати запропонували розділи спірну земельну ділянку між двома особами.

У відповіді на відзиві позивачка не погодилась з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, з підстав їх необґрунтованості.

ОСОБА_2 не скористалась правом на подачу пояснень.

Ухвалою від 29.11.2021 Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 29.11.2021 Хмельницький окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини.

Рішенням сесії від 06.08.2020 №101 Лісовогринівецька сільська рада надала позивачці дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1850 га з подальшою передачею її у приватну власність.

На виконання вказаного рішення ліцензійною землевпорядною організацією виготовлений проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки, і 18.09.2020 на підставі виготовленого проєкту землеустрою про земельну ділянку площею 0,1850 га для ведення особистого селянського господарства було внесені відомості до Державного земельного кадастру та присвоєний кадастровий номер 682584000:01:006:0002.

Висновком Відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики, захисту довкілля, з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Хмельницької обласної державної адміністрації від 04.09.2020 №328/20-С погоджений проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачці із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства розташованої за адресою с. Стуфчинці, Хмельницького району, Хмельницької області.

23.09.2020 позивачка звернулася до Лісовогринівецької сільської ради із заявою про затвердження проєкту землеустрою та передачу земельної ділянки площею 0,1850 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:006:0002 у власність. Заява була розглянута на засіданні земельної комісії і на сесії сільської ради, але задоволена не була, оскільки не набрала необхідної кількості голосів.

02.11.2020 позивачка повторно звернулася до Лісовогринівецької сільської ради із заявою про затвердження проєкту відведення та передачі земельної ділянки у власність, однак заява не була включена на розгляд сесії сільської ради, яка відбувалася 25.02.2021.

Крім того, рішенням від 20.10.2020 №93 Лісогринівецька сільська рада скасувала рішення від 06.08.2020 №101 "Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею у приватну власність".

Рішенням від 08.06.2021 по справі №560/2816/21 Хмельницький окружний адміністративний суд визнав протиправним та скасував рішення Лісовогринівецької сільської ради від 20.10.2020 №93, визнав незаконною бездіяльність Лісовогринівецької сільської ради, що полягає у неприйнятті у встановлений законом строк рішення за результатами розгляду клопотання позивачки від 02.11.2020 про затвердження проєкту землеустрою, зобов`язав Лісовогринівецьку сільську раду розглянути на черговій сесії клопотання позивачки від 02.11.2020 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного с. Стуфчинці (кадастровий номер :01:006:0002) та надання земельної ділянки у власність, та прийняти відповідне рішення, згідно вимог статті 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до протоколу 24 сесії Лісогринівецької сільської ради від 21.09.2021 №12 під час розгляду проєкту рішення №63 "Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогоподарського призначення за рахунок земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 " "за" проголосувало 2 депутати, "проти" - 0 "утримались" - 4, "не голосувало" - 13, "відсутні" - 2, рішення не прийняте.

Листом від 07.10.2021 №1592 Лісогринівецька сільська рада повідомила позивачку про те, що за результатом розгляду її заяви розроблений проєкт рішення №63 "Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогоподарського призначення за рахунок земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 " не набрав достатньої кількості голосів депутатів. За результатом розгляду заяви позивачки рішення не прийняте. Відповідач запропонував останній для врегулювання ситуації розділити в рівних частинах земельну ділянку з ОСОБА_2 .

Вважаючи таку відмову протиправною, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Згідно з статтею 25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проєкту, робочого проєкту або технічної документації.

Статтею 30 Закону України "Про землеустрій" встановлено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що Земельний кодекс України визначає чіткий алгоритм розгляду заяв громадян для передачі земельної ділянки у власність, особа звертається до відповідних органів із заявами для погодження проєкту землеустрою, отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 122 органи приймають одне з відповідних рішень. При цьому, Земельний кодекс України зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого погодження чи дозволу, належним чином мотивувати причини такої відмови у відповідності до закону.

Позивачка звернулась до відповідача з заявою про затвердження проєкту землеустрою та передачу земельної ділянки площею 0,1850 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:006:0002 у власність.

Суд враховує, що за наслідками розгляду заяви про затвердження проєкту землеустрою відповідно до статті 118 Земельного кодексу України та статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Лісогринівецька сільська рада на пленарному засіданні зобов`язана прийняти рішення про затвердження проєкту землеустрою чи рішення про відмову у затвердженні проєкту землеустрою.

Згідно з частинами 8, 9 статті 118 Земельного кодексу України проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Отже, підставою для відмови у затвердженні проєкту землеустрою може бути лише те, що проєкт землеустрою не погоджений в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проєкту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України норми статті 118 Земельного кодексу України не містять.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 №820/4852/17.

У статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до закону (пункт 34 частини 1).

Земельний кодекс України у статті 12 передбачає повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчій органів у галузі земельних відносин. До повноважень міських рад належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад (пункт "а"), передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодекс (пункт "б"); вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону (пункт "к").

Водночас Земельний кодекс України не передбачає регулювання земельних відносин щодо надання земельних ділянок громадян у власність актами органів місцевого самоврядування.

Стаття 118 Земельного кодексу України, яка регулює ці правовідносини, є імперативною і забезпечує однакове правове регулювання цих відносин в Україні.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 06.02.2019 у справі N 638/20447/14-а.

Вирішуючи питання про затвердження проєкту землеустрою, відповідач як орган місцевого самоврядування зобов`язаний керуватись чинними нормами та може відмовити у затвердженні проєкту землеустрою тільки з підстав, визначених законодавством.

Відповідно до протоколу 24 сесії Лісогринівецької сільської ради від 21.09.2021 №12 під час розгляду проєкту рішення №63 "Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогоподарського призначення за рахунок земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 " "за" проголосувало 2 депутати, "проти" - 0 "утримались" - 4, "не голосувало" - 13, "відсутні" - 2, рішення не прийняте.

Тобто, за результатом звернення відповідач не прийняв жодного рішення.

Такий підсумок голосування не є рішенням (розпорядчим актом), передбаченим вимогами Земельного кодексу України стосовно розгляду заяви позивачки. В свою чергу, ця заява фактично залишається невирішеною через відсутність будь-якого конкретного рішення уповноваженого органу.

Разом з тим, такий результат голосування не можна розцінювати як виконання відповідачем свого обов`язку, оскільки відповідач зобов`язаний прийняти рішення, обираючи з двох можливих та передбачених Земельним кодексом України варіантів: затвердження проєкту землеустрою або мотивована відмова.

Суд не заперечує право колегіального органу приймати рішення в межах наданих йому повноважень, однак робити це він зобов`язаний з урахуванням вимог та обмежень, встановлених Земельним кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №545/808/17.

У рішенні від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладений обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Тобто, Лісогринівецька сільська рада не дотрималась вимог Земельного кодексу України та не прийняла жодного рішення за результатами розгляду заяви позивачки, чим протиправно встановила особливий режим реалізації прав громадян на отримання земельних ділянок у власність та порушила принцип рівності громадян у конституційних правах і свободах, рівності перед законом, встановленого статтею 24 Конституції України.

За таких обставин, бездіяльність відповідача, що полягає у неприйнятті рішення за результатом розгляду заяви позивачки про затвердження проєкту землеустрою, є протиправною.

Оскільки відповідач не прийняв жодного рішення за результатом розгляду заяви позивачки, тому у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною відмови відповідача щодо затвердження проєкту землеустрою слід відмовити.

Водночас, відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В рішенні від 30.01.2003 N 3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Оскільки відповідач не прийняв будь-якого рішення під час розгляду заяви позивачки, тому необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 23.09.2020 про затвердження проєкту землеустрою та передачу земельної ділянки площею 0,1850 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:006:0002 у власність та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до норм Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21.09.2021 №121 "Про надання дозволу на виготовлення гр. ОСОБА_2 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею в приватну власність", суд враховує наступне.

Частиною 2 статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

У рішенні від 14.12.2011 N 19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Позивачка оскаржує рішення про надання іншій особі дозволу на виготовлення проєкту землеустрою.

Водночас, положеннями статті 123 Земельного кодеку України визначено, що передача земельних ділянок відбувається шляхом прийняття рішення на підставі проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проєктом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно з частиною 6 статті 186 Земельного кодексу України проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

З наведених норм можна зробити висновок, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проєкту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування.

У постанові від 03.04.2019 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.

Тому у спірних правовідносинах відсутнє порушення прав позивачки рішенням відповідача від 21.09.2021 №121 "Про надання дозволу на виготовлення гр. ОСОБА_2 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею в приватну власність".

Таким чином, у задоволенні позовної вимог про скасування вказаного рішення слід відмовити.

Враховуючи викладене, позов необхідно задоволити частково.

У зв`язку з частковим задоволенням позовний вимог відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 908,00 грн необхідно стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Лісогринівецької сільської ради, що полягає у неприйнятті рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.09.2020 про затвердження проєкту землеустрою та передачу земельної ділянки площею 0,1850 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:006:0002 у власність.

Зобов`язати Лісогринівецьку сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2020 про затвердження проєкту землеустрою та передачу земельної ділянки площею 0,1850 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:006:0002 у власність та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до норм Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень) судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Лісогринівецької сільської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Лісовогринівецька сільська рада Хмельницького району Хмельницької області (вул. Центральна, 4,Лісові Гринівці,Хмельницький район, Хмельницька область,31340 , код ЄДРПОУ - 04403717)

Головуючий суддя О.Л. Польовий