Справа № 160/27296/21
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Книгницька Лілія Анатоліївна, до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Книгницька Лілія Анатоліївна, до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якій позивач просить суд:
Позовна заява не відповідала вимогам, установленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), тому ухвалою суду від 04.01.2022 була залишена без руху, з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання доказів звернення до суду в межах строків, визначених КАС України, або подання заяви про поновлення пропущеного строку із зазначенням інших причин поважності його пропуску.
На виконання вимог ухвали суду від 04.01.2022, 01.02.2022 від позивача засобами поштового зв`язку від 27.01.2022 надійшла уточнена позовна заява, до якої додана заява про поновлення пропущеного строку.
Також до суду 01.02.2022 надійшла уточнена позовна заява, згідно з якою позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного управління юстиції у Дніпропетровській області (назва на теперішній час Центрально-Міський відділ Державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)) Байбікової Олени Леонідівни від 17.09.2018 ВП №17201950 про накладення штрафу на ОСОБА_1 (після зміни прізвища та імені ОСОБА_1 ) у розмірі 50% суми заборгованості з аліментів у розмірі 71 533,21 грн.
Позовна заява обґрунтована тим, що у відповідача на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист Саксаганського районного суду від 27.12.2007 №2-6256 про стягнення з позивача аліментів у розмірі ј частини від доходу на утримання дитини. 28.08.2018 набрав чинності Закон України від 03.07.2018 №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», яким було запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів. У зв`язку з набранням законної сили цим Законом, державним виконавцем була винесена оскаржувана постанова від 17.09.2018 про стягнення з позивача штрафу. Позивач зазначає, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась у нього з 2012 року, нормами наведеного вище Закону посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, така відповідальність уведена з 28.08.2018, а оскільки згідно з Конституцією України, прийняті закони не мають зворотної дії у часі, позивач не міг перебачити настання відповідальності у зв`язку із несвоєчасною сплатою аліментів.
Ухвалою суду від 16.02.2022 задоволено заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку; поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовною заявою до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови; прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі; розгляд справи призначено на 24.02.2022 на 14:00 год.
Цією ухвалою також витребувано у позивача належним чином засвідчені копії всіх документів, які підтверджують всі факти зміни прізвища, імені та по батькові; у відповідача - належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №17201950 щодо боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
З 24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб.
З 24 лютого 2022 року суди, органи та установи системи правосуддя України почали працювати відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», відповідно до якого, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.
Водночас, згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
З огляду на наведені обставини, 24.02.2022 справа була знята з розгляду.
У період з 01.03.2022 по 12.03.2022 суддя Кучугурна Н.В. перебувала у щорічній відпустці, що підтверджується відповідною довідкою, копія якої долучена до матеріалів справи.
З метою уникнення небезпеки для життя і здоров`я учасників процесу, справу розглянуто у письмовому провадженні в перший робочий день після виходу судді з відпустки.
Розглянувши справу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
На примусовому виконанні у Центрально-міському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області перебуває виконавче провадження №17201950 з примусового виконання виконавчого листа №2-6256 від 27.12.2007, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі ј частини заробітку щомісяця, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 13.08.2007.
Згідно з повідомленням Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, при проведенні розшукових заходів, боржник змінив свої анкетні дані на ОСОБА_1 та документований паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Центрально-Міським РВ КМУ, про що відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», 13.02.2019 постановою було змінено сторону виконавчого провадження боржника з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 , згідно зі свідоцтвом про шлюб від 03.04.2018 серія НОМЕР_3 , змінив прізвище на ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 26.12.2020 серія НОМЕР_4 , ОСОБА_1 змінив прізвище, власне ім`я, по батькові на ОСОБА_1 .
17.09.2018 головним державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Байбіковою О.Л. винесена постанова про накладення штрафу у виконавчому провадженні №17201950.
У постанові зазначено про те, що у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої, згідно розрахунку за період з 01.01.2012 по 01.09.2018 складає в сумі 143066,42 грн, що перевищує суму відповідних платежів за три роки.
До матеріалів справи також надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ( ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 ) за період з червня 2018 року по жовтень 2021 рік, згідно з якою сукупний розмір заборгованості становить 266 276,65 грн. У розрахунку зазначено, що станом на 01.06.2018 сукупний розмір заборгованості становив 133 372,40 грн.
Згідно з квитанцією №2СЗТ-395К-2АММ-Т1НН від 19.11.2021, боржник ОСОБА_1 згідно ВП №17201950 сплатив суму заборгованості - 266 277,00 грн.
Позивач не погоджується з постановою державного виконавця про накладення на нього штрафу, тому звернувся до суду з позовом про визнання її протиправною і скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до частин 2, 3 статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VІІІ).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону №1404-VIII.
Відповідно до частини 3 статті 71 Закону №1404-VIII визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
28.08.2018 набрав чинності Закон України від 03.07.2018 №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», яким доповнено статтю 71 Закону №1404-VIII частиною 14 такого змісту:
«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».
Водночас, згідно з частиною 4 статті 11 Закону №1404-VIII, строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Вказані норми Закону №1404-VIII станом на день прийняття державним виконавцем спірної постанови про накладення штрафу та ухвалення судом рішення у цій справі є чинними, неконституційними не визнавались.
Пунктом 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону.
Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу I цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Відтак, враховуючи той факт, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання станом на 17.09.2018 позивач мав заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, суд дійшов висновку, що державний виконавець правомірно наклав на позивача штраф у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, передбачений частиною 14 статті 71 Закону №1404-VIII.

Суд відхиляє посилання позивача на те, що частина 14 статті 71 Закону №1404-VIII в редакції, чинній з 28.08.2018, не поширює свою дію на заборгованість по аліментах, яка утворилась до вказаної дати, виходячи з дії законів у часі, з огляду на таке.

Закріплений у статті 58 Конституції України принцип заборони зворотної дії нормативно-правових актів у часі є однією з важливих складових принципу правової визначеності. На думку Конституційного Суду України, «закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акту» (рішення КСУ від 13 травня 1997 р. № 1-зп).

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

У пункті 2 рішення КСУ від 9 лютого 1999 року у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності (рішення КСУ від 2 липня 2002 року № 13-рп/2002).

При цьому не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акту щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акту в часі).

Отже від часу набрання чинності змін до Закону №1404-VIII (з 28.08.2018) останній у такій редакції поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб.

Таким чином, при вирішенні справи слід керуватися положеннями Закону №1404-VIII, чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме - часу прийняття оскаржуваної постанови.

Крім того суд зауважує, що частина 4 статті 11 Закону №1404-VIII визначає, що заборгованість зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених частиною 14 статті 71 Закону №1404-VIII, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а не з 28.08.2018, коли набрали чинності такі зміни в законодавстві.

Отже, дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до позивача. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови від 17.09.2018 про накладення штрафу та її розмір, який впливає на визначення суми штрафу.

При вирішенні цієї справи суд враховує, що внесені до Закону №1404-VIII зміни мали на меті посилення захисту прав дітей шляхом встановлення дієвого механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення в подальшому порушників від відбування призначеного стягнення за несплату аліментів (пояснювальна записка до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання»).

За змістом цієї пояснювальної записки законодавець виходив з того, що батьки або інші особи, які виховують дитину, повинні створити такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Однією з найбільш нагальних проблем у сфері захисту прав дітей є проблема належного матеріального забезпечення. Найбільш гостро вона стоїть для дітей, які виховуються в неповних сім`ях.

На переконання суду, неможливість застосування частини 14 статті 71 Закону №1404-VIII до заборгованості, що виникла до 28.08.2018, нівелювала б зміни до законодавства щодо посилення захисту прав дитини.

Крім того сума штрафу, накладеного на підставі частини 14 статті 71 Закону №1404-VIII, стягується з боржника на користь стягувача, тобто призначена для утримання дитини.

Враховуючи тривалу несплату позивачем аліментів на утримання своєї дитини, суд уважає накладення штрафу, який також стягується для утримання дитини, справедливим та таким, що відповідає принципам захисту прав дитини.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 24 листопада 2020 року у справі №620/517/20.

Відповідно до ч.8 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 2, 73-78, 90, 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (вул. Петра Калнишевського, буд. 5, 50024, ) про визнання протиправною та скасування постанови.

Згідно з ч.6 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до ч.1 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

З огляду на положення ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (вул. Петра Калнишевського, буд. 5, 50024, ).

Суддя Н.В. Кучугурна