Справа № 300/4/21
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2022-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2022 р. справа № 300/4/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Остап?юка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення за № 293 від 18.02.2020, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2021 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за № 293 від 18.02.2020; зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з врахуванням періодів роботи до стажу роботи за Списком №2.

Позивач заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач протиправно, за наявності у неї відповідного віку, страхового стажу та підтвердженого трудовою книжкою і архівними довідками пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, не зарахував до пільгового стажу періоди її роботи з: 05.05.1988 до 29.02.1996, 01.01.1997 до 02.02.1997, 01.09.1997 до 31.12.1997, 01.02.1998 до 31.12.1998, 01.01.1999 до 24.01.1999, 01.10.1999 до 03.10.1999, 01.11.1999 до 31.12.1999, 01.01.2000 до 28.02.2000, 01.05.2000 до 03.05.2000, 01.09.2000 до 03.09.2000, 01.10.2000 до 01.11.2000, 01.01.2001 до 31.01.2001, та оскаржуваним рішенням відмовив у призначенні пільгової пенсії.

11.01.2021 ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

24.02.2021 суд зупинив провадження в адміністративній справі №300/4/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення за № 293 від 18.02.2020; зобов`язання вчинити певні дії, до набрання чинності рішенням у зразковій справі Верховного Суду за № 360/3611/20, провадження Пз/9901/32/20.

31.01.2022 ухвалою суду поновлено провадження в даній адміністративній справі.

Відповідач направив суду відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням у ньому на відповідні норми права та твердження, просив в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 39 років 3 місяці. Підтвердженого належними документами пільгового стажу за Списком № 2 у позивача немає. У позивача відсутній необхідний пільговий стаж для жінки у 56 років - 5 років по Списку № 2, що унеможливлює призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо наведеного позивачем розрахунку пільгового стажу роботи 9 років 8 місяців 29 днів відповідач зазначає, що згідно записів трудової книжки № 7-9 позивач працювала на посаді футерувальника РСМУ №2 Тресту "Калушхімремонт" з 06.05.1988 до 03.01.1991. У трудовій книжці зазначена дата прийняття на роботу 06.05.1988 згідно наказу від 03.05.1988 № 38/К, а позовну вимогу заявляє про зобов`язання зарахувати до пільгового стажу період з 05.05.1988. Також, у трудовій книжці за № 12 є запис про переведення у зв`язку з ліквідацією РБМУ-2 на дільницю № 8 тресту малярем 5 розряду. У трудовій книжці немає чіткого запису про те, що з 01.06.1994 до 04.04.2001 вона працювала саме малярем при роботі з нітрофарбами не нижче 3 класу небезпеки в цехах з шкідливими умовами праці у ВАТ "Калушхімремонт" з повним робочим днем при 5-ти денному робочому тижні.

Запис у трудовій книжці ОСОБА_1 вказує, що вона працювала малярем, без уточнення, що при роботі з нітрофарбами та не містить жодного посилання на шкідливі умови праці, отже запису у трудовій книжці є недостатньо для зарахування спірного стажу до Списку № 2. Згідно довідки архівного відділу Калуської Міської ради від 12.02.2018 № 01.7-01/95 встановлено, що в особових рахунках на видачу заробітної плати за вересень 1993 року - грудень 1997 року позивач значиться малярем. Згідно довідки архівного відділу Калуської Міської ради від 12.02.2018 № 01.7-01/96 встановлено, що в особових рахунках на видачу заробітної плати за лютий 1998 - квітень 2001 позивачка також значиться малярем, а відомостей про нарахування заробітної плати у 1999, 2000, 2001 роках взагалі немає, отже неможливо встановити чи працювала позивачка у даний період і яка професія у неї була.

Таким чином, відповідача вважає позовні вимоги про зарахування до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком № 2 періодів з 01.01.1999 до 24.01.1999, з 01.10.1999 до 03.10.1999, з 01.05.2000 до 03.05.2000, з 01.09.2000 до 03.09.2000, з 01.10.2000 до 01.11.2000, з 01.01.2001 до 31.01.2001 безпідставними та не підтвердженими належними доказами, а тому не підлягають до задоволення.

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.02.2020 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії за № 293 від 18.02.2020 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відмовлено, з тих підстав, що підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є наявність професії (посади) та виробництва у відповідному Списку, а також підтвердження шкідливих умов праці працівника за результатами атестації робочих місць за умовами праці впродовж повного робочого дня (не менш ніж 80%), встановленого для даного виробництва. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах. Відповідно до чинного пенсійного законодавства основними документами для зарахування періоду роботи на пільгових умовах за Списком №2 та призначення пенсій є: уточнюючі довідки, що видаються підприємством на підставі первинних документів, якими підтверджується зайнятість особи за посадою, що передбачена у відповідному списку, протягом повного робочого дня (не менш ніж 80%). Такі довідки є необхідними, оскільки в трудових книжках не зазначається, в яких умовах працювала особа, та не вказується, чи була така особа зайнята певними роботами або на певних виробництвах протягом повного робочого дня (п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637); матеріали про результати атестації робочих місць за стаж після 21.08.1992, а саме наказ підприємства, яким затверджено результати атестації робочих місць, проатестовані структурні підрозділи та посади працівників (перелік робочих місць).

Позивач, вважаючи таку відмову протиправно, звернулася до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який був прийнятий на зміну положення Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, оскільки і Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і Закон України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, суд наголошує на існуванні і виключень з даного загального правила.

Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» за № 213-VІІІ від 02.03.2015) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції Закону від 02.03.2015 № 213-VІІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з пунктом 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Після набуття чинності нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правила призначення пенсій за Списком №2 регламентувались пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII (11.10.2017), яким текст Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частини 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Разом з цим, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 03.10.2017 за №2148-VІІІ), яка набрала чинності з 11.10.2007, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, з 11.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону України від 02.03.2015 за №213-VIII та пунктом 1 ч 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII».

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відтак, з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Таким чином, правила означених законів містять розбіжність відносно позивача щодо вікового цензу, який складає 55 років за пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.

Так, у цих рішеннях зазначено, що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Таким чином, на переконання суду, перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.

Таке застосування судом вказаних вище норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Відтак, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Оскільки, на момент звернення позивача за призначенням пенсії в Україні існували два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII, то в даних правовідносинах перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача та має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 - пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і таке застосування створить більш сприятливі умови для реалізації права позивача на пенсійне забезпечення, та забезпечить у спірних правовідносинах правову визначеність.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Також, відповідно пункту 1 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постанов Кабінету Міністрів України за №637 від 12.08.1993, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Суд встановив, що відповідно до архівної довідки Архівного відділу Калуської міської ради за № 01.7-01/89 від 12.02.2018 в наказах з особового складу працівників Ремонтно-будівельно-монтажного управління № 2 м. Калуша тресту "Калушхімремонт", Відкритого акціонерного товариства "Калушхімремонт" є відомості про те, що ОСОБА_1 була прийнята на посаду футерувальника (кислотоупірника) 4 розряду дільниці за № 3 Ремонтно-будівельно-монтажного управління № 2 м. Калуша тресту "Калушхімремонт" з 05 травня 1988 року (наказ від 03.05.1988 р. № 38/к § 1); з 03 січня 1991 року переведена малярем при роботі з нітрофарбами 4 розряд дільниці № 1 (наказ від 03.01.1991 за № 1/к § 1); з 01 червня 1994 року в зв`язку з ліквідацією РБМУ-2 переведена на дільницю № 8 малярем при роботі з нітрофарбами 5 розряд Державного ремонтно-будівельно-монтажного підприємства "Калушхімремонт" (наказ від 01.06.1994 № 36-к § 2); з 04 квітня 2001 року ОСОБА_1 , маляр при роботі з нітрофарбами 5 розряду дільниці № 6 Відкритого акціонерного товариства "Калушхімремонт" звільнена, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України (по скороченню чисельності) (наказ від 05.04.2001 р. № 17-к § 5).

Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки відповідача серії НОМЕР_1 .

Таким чином, позивач з 05.05.1988 до 03.04.2001, у відповідних періодах, працювала на посадах футерувальника (кислотоупірника) та маляра при роботі з нітрофарбами.

Крім того, відповідно до архівної довідки Архівного відділу Калуської міської ради за № 01.7-01/90 від 12.02.2018 позивач за період з 1992 - 2001 років перебувала у відпустках без збереження заробітної плати, а саме з: 10.08.1992 до 21 05 1995, 01.02.1996 до 31.03.1996, 01.04.1996 до 30.04.1996, 06.05.1996 до 30.06.1996, 01.07.1996 до 31.08 1996, 02.09.1996 до 31.12.1996, 03.01.1997 до 31.03.1997, 01.04.1997 до 30.06.1997, 01.07.1997 до 31.08.1997, 04.01.1998 до 30.01.1998, 01.09.1998 до 30.09.1998, 25.01.1999 до 31.03.1999, 01.04.1999 до 30.06.1999, 01.07.1999 до 31.07.1999, 01.08.1999 до 31.08.1999, 01.09.1999 до 30.09.1999, 04.10.1999 до 30.11.1999, 01.03.2000 до 30.04.2000, 04.05.2000 до 31.05.2000, 01.06.2000 до 30.06.2000, 01.07.2000 до 31.07.2000, 01.08.2000 до 31.08.2000, 04.09.2000 до 30.09.2000, 02.10.2000 до 31.10.2000, 01.11.2000 до 31.12.2000, 01.01.2001 до 31.01.2001, 01.02.2001 до 04.04.2001.

Відповідно до розділу XXVII «Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об`єктів», розділу XXXIII «Загальні професії» Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах посада футерувальник (кислототривники) (код 2290000а-19496) та маляри, зайняті на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки 450) відноситься до посад з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість на якій дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.

Відповідно до статті 34 цього ж Кодексу у разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Згідно з листа Мінсоцполітики від 08.02.2016 за № 713/039161-16 підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є: перш за все, наявність професії або посади в Списках №1 і №2; підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці результатами атестації робочих місць, порядок проведення якої затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 р. №442; виконання робіт в умовах, передбачених відповідним Списком №1 та №2, протягом повного робочого дня.

Час простою і періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

При цьому суд зазначає, що Висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19.02.2020 у справі за № 520/15025/16-а, провадження 11-1207апп19, встановлено, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Таким чином, період роботи позивача з 05.05.1988 до 03.04.2001 на посадах футерувальника (кислотоупірника) та маляра при роботі з нітрофарбами підлягає зарахуванню до пільгового стажу та відноситься до Списку N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а тому відповідач протиправно не врахував ці посади до Списку N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Як наслідок, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за № 293 від 18.02.2020 про відмову в призначенні позивачу пенсії є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягаю до задоволення.

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу з 11.02.2020 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з урахуванням періодів роботи з: 05.05.1988 до 29.02.1996, 01.01.1997 до 02.02.1997, 01.09.1997 до 31.12.1997, 01.02.1998 до 31.12.1998, 01.01.1999 до 24.01.1999, 01.10.1999 до 03.10.1999, 01.11.1999 до 31.12.1999, 01.01.2000 до 28.02.2000, 01.05.2000 до 03.05.2000, 01.09.2000 до 03.09.2000, 01.10.2000 до 01.11.2000, 01.01.2001 до 31.01.2001, задоволенню не підлягають, оскільки обчислення пільгового стажу позивача і вирішення питання щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах буде здійснено за наслідками виконання відповідачем судового рішення, прийнятого в цій справі та покладених на нього обов`язків, з урахуванням висновків суду про те, що посади футерувальника (кислотоупірника) та маляра при роботі з нітрофарбами підлягає зарахуванню до пільгового стажу та відноситься до Списку N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, та з урахуванням вимог статтей 34, 181 Кодексу законів про працю України.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За таких обставин, заявлений позивачем адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, позивач, згідно з квитанцією за № 51.19035.1/340652367 від 12.10.2020, підтвердила сплату судового збору на суму 840, 80 гривень, за подання даної позовної заяви, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області пропорційно розміру задоволених позовних вимог частину сплаченого судового збору в розмірі 420, 40 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) за № 293 від 18.02.2020 про відмову в призначенні, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), пенсії за віком на пільгових умовах.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вулиця Січових Стрільців, будинок 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) частину сплаченого судового збору в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок шляхом безспірного списання коштів органами казначейської служби.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.